Справа № 804/4307/15
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2015 р. Справа № 804/4307/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
при секретарі судового засідання - Решетнік А.М.
представника позивача - Башкєєва А.О.
представника позивача - Романченко О.О.
представника відповідача - Колупаєва О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнессервіс» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали суду пояснення відповідно до обставин, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та зазначив, що за результатами камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року встановлено безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту травня 2014 року суми ПДВ по ВМД березня 2014 року в розмірі 246 230,96 грн., так як право на віднесення вказаної суми виникло у березні 2014 року. Окрім того, в ході перевірки встановлено факт несвоєчасного подання податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року, що й стало підставою для застосування штрафної санкції в розмірі 170 грн. З урахуванням викладених обставин відсутні підстави для задоволення позову.
Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в справі, встановив.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтербізнессервіс» зареєстроване як юридична особа та перебуває на податковому обліку в Дніпропетровській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
У висновках вказаного акту зазначено, що дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасне подання податкової звітності з податку на додану вартість за травень 2014 року. Відповідальність платника передбачена пунктом 120.1 статті 120 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України.
На порушення п. 198.2 ст. 198, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України ТОВ «Інтербізнессервіс» завищено суму податкового кредиту за травень 2014 року у розмірі 246 231 грн., що призвело до завищення від'ємного значення по декларації з ПДВ за травень 2014 року в розмірі 246 231 грн. Відповідальність платника передбачена пунктом 123.1 статті 123 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України.
05.09.2014 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № 000676203, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 246 231 грн. відображену у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року та № 00067722, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 170 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи законність та обґрунтованість вказаних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.
03.07.2014 року позивачем подано до податкового органу податкову декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року з додатками, в якій відображено суму податкового кредиту з податку на додану вартість всього в розмірі 476 199 грн.
Як встановлено в ході судового розгляду справи формування вказаної суми здійснено на підставі сплаченої митним органам суми податку на додану вартість, зокрема, за вантажно-митними деклараціями № 211436 від 13.05.2014 року (сума ПДВ - 101 308,11 грн.), № 211839 від 15.05.2014 року (сума ПДВ - 137 429,76 грн.), № 207430 від 27.03.2014 року (сума ПДВ - 246 230,96 грн.), що підтверджується наданим реєстром виданих та отриманих податкових накладних з відображенням вказаних сум.
Відображений в податковій декларації з ПДВ за травень 2014 року обсяг придбання, податок на додану вартість, сплачений митним органам (гр. 12.1 декларації), становить 2 424 844 грн., ПДВ - 484 969 грн.
В акті камеральної перевірки відповідачем зазначено, що згідно наявної інформації в базі даних АРМ «Митниця» в травні 2014 року позивачем сплачено митним органам суму податку на додану вартість в розмірі 238 737,87 грн. та вказана сума включена до податкового кредиту травня 2014 року.
Згідно інформації АРМ «Митниця» в березні 2014 року сума сплаченого митним органам податку на додану вартість склала 246 230,96 грн.
Таким чином, податковий орган прийшов до висновку, що ТОВ «Інтребізнессервіс» безпідставно включено до складу податкового кредиту травня 2014 року суму податку на додану вартість сплачену згідно ВМД № 207430 від 27.03.2014 року в розмірі 246 230,96 грн., що й стало підставою для завищення від'ємного значення з ПДВ на вказану суму.
Проте вказаний висновок судом вважається безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне.
Відповідно до п. 198.1, 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.
Абзацами 2,3 п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.
З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до вимог абз. 1-3 п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.
Пунктом 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.
Відповідно до бухгалтерської довідки від 19.06.2014 року складеної позивачем, ним не було включено до сум податкового кредиту в березні 2014 року суму сплаченого митним органам податку на додану вартість за ВМД № 207430 від 27.03.2014 року в розмірі 246 230,96 грн., тому ця сума включена до податкового кредиту травня 2014 року.
Суд зазначає, що за платником податків зберігається право на включення до податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість протягом 365 днів після виникнення права на віднесення таких сум до податкового кредиту, що не суперечить нормам Податкового кодексу України.
З урахуванням вищевикладеного суд вважає висновки відповідача про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту травня 2014 року суми ПДВ по ВМД березня 2014 року в розмірі 246 230,96 грн., так як право на віднесення вказаної суми виникло у березні 2014 року необґрунтованими.
Оскільки відповідач прийшов помилкового висновку щодо безпідставності включення до суми податкового кредиту травня 2014 року суми сплаченого податку на додану вартість в березні 2014 року, вказане призвело до неправомірного зменшення суми від'ємного значення з податку на додану вартість відображеного в податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року.
Актом камеральної перевірки підтверджено та представниками позивача в судовому засіданні не заперечувався той факт, що податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2014 року була подана 03.07.2014 року, тобто з пропуском граничного строку подання податкової звітності.
Пунктами 49.1, 49.3 ст. 49 ПКУ передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Згідно п. 49.18.1 п. 49.8 ст. 49 ПКУ передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Водночас, відповідно до п.120.1 ст. 120 ПКУ визначається, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків): тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Доказів оскарження дій/рішень податкового органу щодо неприйняття податкової декларації з ПДВ за травень 2014 року до суду не надано, про відсутність такого оскарження та про сплату штрафу за несвоєчасне подання декларації до податкового органу зазначено представниками позивача в судовому засіданні.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 7 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнессервіс» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнессервіс» судові витрати у розмірі 486,86 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 17.04. 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 17.04.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В. Горбалінський В.В. Горбалінський А.О. Кошля