Справа № 813/2920/14
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 р. Справа № 876/5519/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

представника апелянта Гладій О.Б.,

представника позивача Радковського Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного Управління Міндоходів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-Інтергал» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного Управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія-Інтергал» (далі - ТзОВ «Компанія-Інтергал») звернулось до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного Управління Міндоходів (далі - СДПІ по ВПП у м. Львові Міжрегіонального головного Управління Міндоходів) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.01.2014 року №.

Вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог податкового законодавства, і таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що податковий орган виключно на підставі актів перевірки його контрагента - ТзОВ «Херсонтрансгруп», а не на підставі аналізу первинних документів, прийшов до висновку про неможливість проведення господарських операцій з придбання товару від ТзОВ «Херсонтрансгруп».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 року позов задоволений.

Відповідач оскаржив постанову суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального права, просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що податкові та видаткові накладні, виписані контрагентом позивача - ТзОВ «Херсонтрансгруп» є непідтвердженими, що, відповідно, не дає права позивачу на формування на їх підставі податкового кредиту. Крім того, відсутні документи про взаєморозрахунки із зерновими терміналами - ТзОВ «Агро-Транзит-Інвест» та ТзОВ «Дніпровська торгівельна компанія», товаро-транспортні накладні на постачання товару покупцю, а також відсутні документи, які підтверджують зберігання товару, що унеможливлює встановлення фактичного придбання та реалізацію товарно-матеріальних цінностей за укладеними договорами.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що СДПІ по ВПП у м. Львові Міжрегіонального головного Управління Міндоходів проведена позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Компанія-Інтергал» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТзОВ «Херсонтрансгруп» за період з 01.09.2012 року по 01.11.2013 року.

За результатами перевірки відповідачем складений акт №274/39-10/35286991 від 25.12.2013 року, на підставі якого СДПІ по ВПП у м. Львові Міжрегіонального головного Управління Міндоходів прийняте податкове повідомлення-рішення № від 09.01.2014 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 5559670,20 гривень.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ТзОВ «Херсонтрансгруп» підтверджена наявними в матеріалах справи доказами, у позивача наявні всі необхідні первинні документи за господарськими операціями із ТзОВ «Херсонтрансгруп», а контролюючий орган не довів обставин, на які посилався у акті перевірки та не підтвердив висновків.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до етапі 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати - ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТзОВ «Компанія-Інтергал» (покупець) та ТзОВ «Херсонтрансгруп» (продавець) були укладені договори поставки №29/01 від 29.01.2013 року, №31/01 від 31.01.2013 року, №04/02 від 04.02.2013 року, №14/02 від 14.02.2013 року, відповідно до яких продавець зобов'язується передати у власність покупцю сільськогосподарську продукцію (жмих соняшнику органічний), а покупець приймає у власність та оплачує продавцю загальну вартість товару.

Пунктом 4.4 зазначених договорів передбачено, що товар переходить у власність покупця на складі продавця за умов зобов'язання продавця доставити товар на виконання інструкції покупця в одному випадку ТзОВ «Агро-Транзит-Інвест» (м.Херсон), в інших випадках - на зерновий термінал ТзОВ «Дніпровська торгівельна компанія» (м.Херсон) напротязі 30 календарних днів з моменту переходу права власності на товар.

Для підтвердження реальності виконання вищенаведених договорів поставки позивачем надано податкові накладні, розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, видаткові накладні, рахунки на оплату.

Посилання податкового органу на безтоварність господарських операцій між позивачем та його контрагентом у зв'язку відсутністю документів, що підтверджують зберігання товару, відсутністю товаро-транспортних накладних на постачання товару покупцю спростовуються зібраними у матеріалах справи доказами. Крім того, документи, про відсутність яких зазначає податковий орган, не є документами, що підтверджують отримання товару від продавця, а документами, що підтверджують його використання в господарській діяльності.

Наявність товаро-транспортних накладних взагалі не є предметом дослідження у даному спорі, оскільки, як вбачається із договору, укладеного між позивачем та його контрагентом - ТзОВ «Херсонтрансгруп», а також із пояснень представника позивача і визнається сторонами, товар, отриманий за договором, не транспортувався позивачу, а зберігався на складах покупця, звідки відбувалась його подальша реалізація третім особам.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що існування відносин за договором поставки між позивачем та ТзОВ «Херсонтрансгруп» стверджується і судовими рішеннями, зі змісту яких вбачається, що між позивачем та його контрагентом - ТзОВ «Херсонтрансгруп» існували спори щодо виконання згаданих вище господарських договорів, де досліджувались обставини недійсності договорів, однак такі не знайшли свого підтвердження.

Також позивачем надані докази використання отриманого товару у своїй господарській діяльності, зокрема його подальшої реалізації іншим покупцям, зокрема договори комісії, додаткові угоди до договорів комісії, кінцеві звіти комісіонера, рахунки - фактури, вантажно-митні декларації, інвойси, довідки ПАТ «Укрсиббанк» вих.№132-4/16-15-131 від 04.03.2013 року, відповідні контракти, акти прийому - передачі товару, довіреності.

Щодо посилань податкового органу в апеляційній скарзі на неможливість фактичного отримання товару саме від ТзОВ «Херсонтрансгруп», що встановлено актами ДПІ у м.Херсоні, то суд апеляційної інстанції зазначає, що в даних актах досліджувались господарські взаємовідносини між ТзОВ «Херсонтрансгруп» із ТзОВ «Селбест» та ТзОВ «АБВ-Клінінг» і жодним чином не надавалась оцінка господарським операціям між позивачем і його контрагентом.

Доказами в підтвердження обставин правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість є надані позивачем первинні бухгалтерські документи. Подані ж відповідачем докази не є прямими та в своїй сукупності не можуть вказувати на протиправність дій позивача при оподаткуванні згаданих господарських операції і підтверджувати обізнаність позивача про сумнівне ведення господарської діяльності його контрагента та контрагентами останнього.

Щодо відсутності сертифікатів відповідності на жмих соняшника, на що посилався відповідач, в матеріалах справи наявний сертифікат радіаційного дослідження вантажу, фітосанітарний сертифікат та міжнародний ветеринарний сертифікат, які підтверджують відповідність товару встановленим нормам.

Крім того, не можна залишити поза увагою і те, що як передбачено п.198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В матеріалах справи наявні податкові накладні, які не мають недоліків.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Також матеріалами справи спростовується посилання відповідача на дефекти податкової правосуб'єктності контрагентів позивача, як на обставину, що вказує на нереальність згаданих господарських операцій з врахуванням наступного. В матеріалах справи наявний Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість з яких вбачається, що на час вчинення досліджуваних господарських операцій вищенаведений контрагент позивача був зареєстрований у встановленому законом порядку та являвся платником податку на додану вартість. Наявність зазначених документів у позивача підтверджує його добросовісність та обачність, оскільки ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б вказувала на недобросовісність його контрагентів.

Не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення суб'єкта владних управлінських функцій вважається правомірним, зокрема, таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України). При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде, коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності. В матеріалах справи відсутні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у право власності позивача, а тому рішення останнього не відповідає наведеному критерію.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені під час розгляду справи обставини, які підтверджені належними доказами, спростовують висновки СДПІ по ВПП у м. Львові Міжрегіонального головного Управління Міндоходів, констатовані в акті перевірки №274/39-10/35286991 від 25.12.2013 року, а тому податкове повідомлення-рішення СДПІ по ВПП у м. Львові Міжрегіонального головного Управління Міндоходів № від 09.01.2014 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 5559670,20 гривень, винесене на підставі зазначеного акту перевірки, підлягає скасуванню як протиправне.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного Управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року у справі № 813/2920/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Р.В. Кухтей