Справа № 814/1352/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
---------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/1352/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Очаківської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2014 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Очаківської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом до Очаківської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 15 травня 2014 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2014 року позовні вимоги задоволено. Суд скасував податкове повідомлення-рішення ОДПІ № від 15 травня 2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі ПДВ) на суму 114981,86 грн., з яких 91985,49 грн. за основним платежем та 22996,37 грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись з постановою суду, ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 31 березня 2014 року по 11 квітня 2014 року відповідачем було проведену документальну планову виїзну перевірку ФОП щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та плати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 березня 2012 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки було оформлено акт №58/17/ від 28 квітня 2014 року, висновками якого встановлено порушення позивачем: п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого ФОП завищено валові витрати на суму 4541,67 грн.; п.177.2, 177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого ФОП занижено податок на доходи фізичних осіб на 681,25 грн.; п.п.7.1.2 п.7.1, п.7.3 ст.7, ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, в результаті чого ФОП занижено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що підлягає сплаті до бюджету, на 1575,96 грн.; п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 п. 200.1 ст.200 ПК України, в результаті чого ФОП занижено суму податку на додану вартість за 2012 рік на 2918,83 грн., за 2013р. - на 89066,66 грн.

На підставі акту перевірки та в зв'язку з виявленими порушеннями ОДПІ було складено та надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення № від 15 травня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 91985,49 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 22996,37 грн..

Винесення вказаного податкового рішення та збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ і стало підставою для звернення ФОП з позовом до суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що дійсність господарських операцій підтверджується первинними документами та не оскаржена органами державної податкової служби в судовому порядку. Також було зазначено, що чинним законодавством не передбачено відповідальність платників податків за дії інших суб'єктів підприємницької діяльності, в тому числі підприємств, установ, організацій, з якими товариство мало господарські відносини. Жодною нормою законодавства не передбачено визначення об'єкта або бази оподаткування в залежності від наявності або відсутності порушень законодавства контрагентом платника (або в свою чергу його контрагентів).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, на ряду з іншим, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу вказаних норм вбачається, що одним з визначальних критеріїв при встановленні правомірності віднесення платником ПДВ до свого податкового кредиту є придбання товарів та послуг з метою використання їх таким платником у власній господарській діяльності, що повинно бути доведено відповідними доказами - обліковими та іншими первинними документами.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2013 року між позивачем та ТОВ "Олми-Агрос" укладено договір поставки нафтопродуктів №13, відповідно до якого постачальник (ТОВ "Олми-Агрос") зобов'язався передати у власність покупця (ФОП) на підставі його відповідної заявки дизельне пальне (ДП), а покупець зобов'язався прийняти цей товар та оплатити його (а.с.35-36).

Крім цього, відповідно до п.4.2 та п.6.1 вказаного договору відвантаження товару повинно відбуватися транспортом покупця, який здійснює приймання товару відповідно до Інструкції "Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску й обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України", затвердженої спільним наказом Держнафтогазпрому, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету стандартизації, метрології й сертифікації, Держкомстату України №81/38/101/235/122 від 02 квітня 1998 року (втратила чинність 13 вересня 2008 року). Також п.3.1 договору поставки нафтопродуктів №13 передбачено, що якість товару повинна відповідати технічним умовам та/або державним стандартам, що діють на території України.

На підтвердження фактичного отримання ДП від ТОВ "Олми-Агрос" позивачем було надано накладні, рахунки фактури, податкові накладні, довіреності на отримання товару, а на підтвердження його зберігання та використання - договори зберігання та відомості видачі пального (а.с. 37-39, 69-74, 111-113).

Разом з тим, вказані документи не містять вичерпної інформації щодо місця та часу отримання товару, способу його перевезення, зберігання та порядку відпуску, якості, а також інформації в яких операціях цей товар використовувався позивачем.

Одночасно, в ході розгляду справи позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження вказаних обставин щодо отримання та використання в господарській діяльності товару, в тому числі передбачених договором поставки заявок на поставку ДП, документів щодо отримання, перевезення, зберігання, відпуску палива, його якості, встановлених Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року за № 281/171/578/155, яка станом на час укладання договору була чинною, а її положення обов'язковими для виконання всіма суб'єктами господарювання, а також доказів на підтвердження обліку ФОП відпуску палива та використання його в конкретних господарських операціях.

Крім того, на підтвердження правомірності формування податкового кредиту ФОП було надано відповідні документи на придбання автомобілю Polo Sedan, ножів для нарізки протектора, інфлятору-пневмопушки для підкачки, машини для нарізки протектора, мобільного телефону НТС, протектора на дисплей, стартового пакету та чохла-накладки, планшету iPad-3, чохла для нього, протектору на дисплей та пакету iPad-Преміум.

Разом з тим, позивачем у відповідності до ч.1 ст.71 КАС України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, не було обґрунтовано факту використання вказаних речей у власній господарській діяльності, рівно як і представником позивача в судовому засіданні не було доведено суду взяття на облік та використання вказаних речей ФОП, як суб'єктом підприємницької діяльності у своїх господарських операціях, а не безпосередньо як фізичною особою для власного користування або для цілей, не пов'язаних з його господарською діяльністю.

Також, колегія суддів зазначає,що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених документів та/або сплати грошових коштів.

Отже, враховуючи всю сукупність доказів у справі, колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем первинні документи не можуть вважатися належним підтвердженням фактичного здійснення господарських правовідносин позивача з контрагентом ТОВ "Олми - Агрос" та використання вказаних товарів у господарській діяльності ФОП, не узгоджуються один з одним та, відповідно, не підтверджують правомірність формування податкового кредиту, а будь-яких інших належних доказів в ході розгляду справи позивачем надано не було.

При цьому колегія суддів вважає, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність доказів визнання такого договору недійсним або нікчемним, самі по собі не свідчать про реальність вчинення відповідної господарської операції а також про придбання товарів та послуг саме з метою використання їх в господарській діяльності, якщо це не підтверджено відповідними, належним чином оформленими первинними документами.

В той же час, встановлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено, зокрема, відсутність реального вчинення цієї господарської операції чи її господарської мети.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нової постанови про відмову в задоволені позовних вимог ФОП.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Очаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2014 року - скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Очаківської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук