Справа № 2а-6171/10/1370
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Київ К/800/50585/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємств "Львівтеплоенерго" до Державної інспекції з енергозбереження про визнання нечинною постанови,

в с т а н о в и л а:

Львівське міське комунальне підприємства "Львівтеплоенерго" звернулось до суду з позовом до Державної інспекції з енергозбереження про визнання нечинною постанови Територіального управління Державної інспекції з енергозбереження по Львівській області від 31.03.2010 №15-13/03 "Про застосування економічних санкцій (підвищеної плати або енергетичного збору за нераціональне (неефективне) використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів)".

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваної постанови як такої, що прийнято за відсутності факту марнотратного чи нераціонального використання паливно-енергетичних ресурсів з боку позивача. Так, позивачем зазначено, що перевищення встановлених питомих норм витрат природного газу на виробництво одиниці теплової енергії зумовлено виробничою необхідністю, котру неможливо було врахувати на початок року при складанні норм, а саме: прийняття Міністерством палива та енергетики розпорядження, яким енергетичні підприємства зобов'язано перевести ТЕЦ на роботу з мінімальним електричним навантаженням.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Львівське міське комунальне підприємства "Львівтеплоенерго" із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Територіальним управлінням Державної інспекції з енергозбереження по Львівській області проведено перевірку стану використання Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" паливно-енергетичних ресурсів, за результатом якої складено акт перевірки від 30.03.2010 № 15-13/17.

Перевіркою встановлено допущення перевитрат природного газу внаслідок перевищення встановлених норм питомих витрат палива на виробництво одиниці теплової енергії, відпущеної промислово-виробничими котельнями за 2009 рік, що складає 1 729 922,5 м3/рік., що, за посиланням відповідача, відповідно до пункту "є" статті 27 Закону України "Про енергозбереження" є порушенням законодавства про енергозбереження. Так, нормативна питома витрата палива на виробництво одиниці теплової енергії за 2009 рік становить - 164,8 кг.ум.п./Гкал, а фактична норма - 167,7 кг.ум.п./Гкал, що перевищує заплановану норму на 2,9 кг.ум.п./Гкал. або 2,5 м7Гкал.

На підставі акту перевірки від 30.03.2010 № 15-13/17 Територіальним управлінням Державної інспекції з енергозбереження по Львівській області прийнято постанову від 31.03.2010 №15-13/03 "Про застосування економічних санкцій (підвищеної плати або енергетичного збору за нераціональне (неефективне) використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів)", відповідно до якої до позивача застосовано економічні санкції у вигляді енергетичного збору в розмірі подвійної плати у розмірі 3 066 999,48 грн.

Вказуючи на протиправність зазначеної постанови, Львівське міське комунальне підприємства "Львівтеплоенерго" звернулось до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності постанови Територіального управління Державної інспекції з енергозбереження по Львівській області постанову від 31.03.2010 №15-13/03 як такої, що прийнято за наявності факту нераціонального використання паливно-енергетичних ресурсів.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на передчасність зазначених висновків судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 16 преамбули Закону України "Про енергозбереження" нераціональне (неефективне) використання паливно-енергетичних ресурсів" - прямі втрати паливно-енергетичних ресурсів, їх марнотратне витрачання та використання паливно-енергетичних ресурсів понад показники питомих витрат, визначених системою стандартів, а до введення в дію системи стандартів - нормами питомих витрат палива та енергії.

За змістом наведених положень використання паливно-енергетичних ресурсів понад показники питомих витрат є нераціональним (неефективним) використанням паливно-енергетичних ресурсів в силу імперативних положень Закону України "Про енергозбереження".

За вказаних обставин, колегія суддів вказує на необґрунтованість доводів касаційної скарги в частині відсутності підстав для притягнення позивача до відповідальності з тих мотивів, що зазначене перевищення питомих норм витрат природного газу на виробництво одиниці теплової енергії зумовлено виробничою необхідністю.

Відповідно до пункту 1 «Загальних положень про порядок нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 №786, нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві України здійснюється з метою раціонального використання та економії паливно-енергетичних ресурсів і є основою для застосування економічних санкцій за їх нераціональне використання та запровадження економічних механізмів стимулювання енергозбереження.

Наказом Державного Комітету України з енергозбереження №112 від 22.10.2002 затверджено «Основні положення з нормування витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві», пунктом 1.10 якого передбачено, що норми питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів визначаються, як правило на натуральну одиницю кожного з видів продукції підприємства або на окремі стадії її виробництва.

Згідно з положеннями статті 17 Закону України "Про енергозбереження" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за перевитрати паливно-енергетичних ресурсів понад встановлені показники норм питомих витрат суб'єкти господарювання сплачують збір за перевитрати паливно-енергетичних ресурсів (енергетичний збір) у розмірі 200 відсотків вартості перевитрачених ресурсів. До обсягу перевитрат паливно-енергетичних ресурсів, на які нараховується енергетичний збір, не включається обсяг видів палива та паливно-енергетичних ресурсів, отриманих суб'єктом господарювання з альтернативних джерел енергії.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.1993 №699 «Про заходи щодо ефективного використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів в народному господарстві» за перевитрати газу та інших паливно-енергетичних ресурсів внаслідок неефективного його використання, виявлені органами Державної інспекції з енергозбереження, сплачується підвищена плата.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що загальновиробничі норми питомих витрат палива, теплової та електричної енергії на 2009 рік по ЛМКП затверджені заступником голови НАЕР 25.07.2008 та затверджено відповідно до галузевих методик нормування: ГДК 34.09.151-94 та ГДК 34.09.108-98, КТМ 204 України 244-94. Проведеною перевіркою встановлено перевищення позивачем питомих норм витрат паливно-енергетичних ресурсів на виробництво одиниці теплової енергії.

Враховуючи викладене, зважаючи на факт допущення позивачем перевитрат паливно-енергетичних ресурсів понад встановлені показники норм питомих витрат, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості застосування відповідачем до позивача у спірних правовідносинах економічних санкцій на підставі частини другої статті 17 Закону України "Про енергозбереження".

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: