Справа № 661/4521/14-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 р. Справа № 661/4521/14-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Бойко М.Є.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області на постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 січня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області про визнання незаконними дії, скасування рішення про припинення пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

07.10.2014р. ОСОБА_1 звернулася до Новокаховського міського суду Херсонської області із адміністративним позовом до Управління ПФУ в м.Нова Каховка Херсонської області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №107 від 22.09.2014р. щодо припинення виплати пенсії за вислугу років;

- зобов'язати відповідача відновити їй виплату пенсії за вислугу років;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію за весь строк її неотримання, починаючи з 01.09.2014р.

Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 січня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними дії УПФУ в м.Н.Каховка Херсонської області щодо припинення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.09.2014 року та скасовано рішення №107 від 22.09.2014 року. Зобов'язано УПФУ в м. Н.Каховка Херсонської області відновити позивачу виплату пенсії з 01.09.2014 року. Зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2014 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, начальник УПФУ в м. Н.Каховка Херсонської області 22.01.2015 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права, просив скасувати постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 16.01.2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 в період з 15.08.1981р. по 13.11.2006р. (т.б. 25 років 3 місяці) працювала викладачем по класу фортепіано у Новокаховській дитячій музикальній школі. 13.11.2006 року вона була звільнена з роботи у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років.

З 14.11.2006 року позивачці було призначено пенсію за вислугу років довічно, що підтверджується посвідченням (серія НОМЕР_1), виданим Херсонським УПФУ в м. Нова Каховка 26.01.2007 року.

Однак, 22.09.2014 року ОСОБА_1 отримано рішення УПФУ в м. Н.Каховка про відмову у призначенні їй пенсії №107 від 22.09.2014 року, яким фактично припинено виплату пенсію за вислугу років з 01.09.2014 року.

Підставою для прийняття відповідачем даного рішення стало те, що робота позивачки на посаді викладача дитячої музичної школи не передбачена, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Не погоджуючись з такими діями та рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності та безпідставності дій та спірного рішення відповідача, і відповідно, з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (зі змінами, внесеними постановою від 26.09.2002 року №1436) встановлено, що в позашкільних навчальних закладах право на пенсію за вислугу років мають право громадяни, які працювали на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідувачі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Посада викладача в позашкільних закладах освіти в зазначеному Переліку не передбачена.

Однак, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, ще з 01.02.1995р. за клопотанням Міністерства соціального захисту населення №01-3/133-02-2 Кабінетом Міністрів України дорученням від 06.01.1996 року №397/21 дію вказаної вище постанови від 04.11.1993 року №909 було поширено в тому числі й на викладачів шкіл мистецтв без внесення змін до постанови.

Крім того, слід зазначити, що згідно з ч.1 ст.38 Закону України «Про освіту», позашкільна освіта є частиною структури освіти і спрямовується на розвиток здібностей, талантів дітей, учнівської та студентської молоді, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про освіту», до позашкільних навчальних закладів належать: палаци, будинки, центри, станції дитячої, юнацької творчості, учнівські та студентські клуби, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи мистецтв, студії, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади, бібліотеки, оздоровчі та інші заклади.

Положеннями ст.21 Закону України «Про позашкільну освіту» передбачено, що права, обов'язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників позашкільного навчального закладу визначаються Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Отже, за таких обставин, апеляційний суд приходить до аналогічного, що і суд 1-їнстанції, висновку про те, що позивачка дійсно має необхідний спеціальний педагогічний стаж, її посада відноситься до посад педагогічних працівників , а тому, відповідно, вона має право на пенсію за вислугу років.

При цьому, слід вказати, що аналогічна правова позиція з вказаного питання була висловлена і Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах від 26.09.2013р. по справі №К/800/39138/13 та від 26.06.2014р. по справі №К/9991/53634/12.

До того ж, слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи правильності висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Нова Каховка Херсонської області - залишити без задоволення, а постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 січня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко