Справа № 804/469/15
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2015 р. Справа № 804/469/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Серьогіної О.В.
при секретарі судового засіданняБурцевій Я.Е.
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Марганецького міського центру зайнятості до ОСОБА_4, третя особа - Реєстраційна служба Марганецького міського управління юстиції про стягнення заборгованості в сумі 8 308,90 грн., -
Марганецький міський центр зайнятості звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4, третя особа - Реєстраційна служба Марганецького міського управління юстиції, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на користь Марганецького міського центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 8 308,90 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.11.2013 року ОСОБА_4 звернувся до Марганецького міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. У відповідності до п. 1 ст. 23 вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ (надалі Закон № 1533-ІІІ) йому було надано статус безробітного та призначена виплата допомоги по безробіттю з 05.12.2013 року. Але пізніше позивачем було виявлено, що з 16.10.1996 року по 04.09.2014 року відповідач був зареєстрований як приватний підприємець.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 18.03.2015 року.
У судове засідання з'явився представник позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився , про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
17.03.2015 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов, в якому він просить відмовити в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що ним було надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з відомостями про те, що по його прізвищу, імені та по-батькові записів не знайдено. Вважає, що підприємницьку діяльність було припинено з 2008 року за рішенням суду.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Розглянувши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.
У пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Пунктом 4 частини 1 статті 17 КАС України встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, установлених законом.
За змістом частини 4 статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звернутись з адміністративним позовом до фізичної особи у випадках, установлених законом.
У частині 1 статті 18 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року N 803-XII (надалі по тексту Закон N 803-XII) встановлено, що для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення.
Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України N 1533-III сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що вирішуваний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції у сфері державної політики зайнятості населення.
Судом встановлено, що 28.11.2013 року ОСОБА_4 звернувся до Марганецького міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.
Наказом № НТ 131128 від 28.11.2013 року ОСОБА_4 було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю з 05.12.2013 року.
18.11.2014 року, на підставі даних звірки бази даних, Марганецьким міським центром зайнятості було проведено перевірку обгрунтованості призначення та виплати матеріального забезпечення по безробіттю ОСОБА_4 та за результатами перевірки було складено акт № 35.
Під час проведення перевірки було встановлено, що під час реєстрації та перебування на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_4 був зареєстрований приватним підприємцем з 16.10.1996 року і припинив підприємницьку діяльність лише 04.09.2014 року.
Наказом Марганецького міського центру зайнятості від 18.11.2014 року № 141118 було прийнято рішення про повернення коштів ОСОБА_4 за період з 05.12.2013 року по 31.08.2014 року в сумі 8 308,90 грн.
19.11.2014 року позивачем на адресу ОСОБА_4 була направлена претензія, яка була отримана відповідачем 25.11.2014 року, щодо повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 8 308,90 грн. та запропоновано повернути вказані кошти протягом 15 календарних днів з дня її отримання.
Відповідно до ст. 2 Закону N 803-XII безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. У разі неможливості надати підходящу роботу безробітному може бути запропоновано пройти професійну перепідготовку або підвищити свою кваліфікацію.
Згідно ст. 22 Закону № 1533-ІІІ застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.
Статтею 31 цього Закону встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.
Відповідно до пункту 2 статті 36 Закону України № 1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Пунктом 3 статті 36 Закону України № 1533-ІІІ, встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Також суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 року, № 755-IV фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Станом на час звернення з позовом до суду, відповідач знаходиться в стані припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням. Господарського суду Дніпропетровської області у справі № А14/456-07.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідач не мав права на отримання допомоги по безробіттю, оскільки в період з 16.10.1996 року по 04.09.2014 року був приватним підприємцем, що підтверджується Спеціальним витягом № 20016183 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1.
Доказів сплати вказаної суми відповідачем на користь Марганецького міського центру зайнятості відповідачем не надано.
На підставі пункту 4 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти постанову про стягнення з відповідача коштів.
За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 23 березня 2015 року

Суддя О.В. Серьогіна