Справа № 813/1900/14
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2015 р. м. Київ К/800/1333/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Тракало В.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної інспекції сільського господарства в Львівській області про поновлення на роботі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної інспекції сільського господарства в Львівській області, в якому просив поновити його на посаді головного спеціаліста-державного інспектора відділу технічного нагляду управління технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства в Львівській області, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 січня 2014 року до дня поновлення на роботі, який на день подання позову становить 1989,75 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що його звільнення за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України проведено без додержання вимог статті 149 Кодексу законів про працю України, оскільки відповідач при звільненні не з'ясував ступінь тяжкості проступку, обставин, за яких його вчинено, не зажадав від позивача письмових пояснень та не врахував поважності причин відсутності позивача 25 січня 2014 року на робочому місці.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно журналу виходу на роботу, доповідної записки ОСОБА_5 від 25 січня 2014 року та акту від 25 січня 2014 року ОСОБА_4 25 січня 2014 року з 9 год. 00 хв. до 16 год. 45 хв. був відсутній на робочому місці.

Начальником Державної інспекції сільського господарства в Львівській області 25 січня 2014 року прийнято наказ № 29-К, яким ОСОБА_4 звільнено з посади головного спеціаліста - державного інспектора відділу технічного нагляду управління технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України за прогул без поважних причин.

Вважаючи своє звільнення незаконним та таким, що відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вважав доведеним факт відсутності позивача на робочому місці 25 січня 2014 року без поважних причин. При цьому суди зазначили, що не відібрання у позивача письмових пояснень про причини такої відсутності є формальним порушенням визначеної законом процедури звільнення та не впливає на законність оскаржуваного наказу.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна з таких підстав.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій є передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж не ґрунтуються на законі.

Відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Статтею 149 Кодексу законів про працю України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

За змістом вказаної норми прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Оцінка причин відсутності як поважних здійснюється судом при розгляді спору про звільнення.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причини його відсутності.

Статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, зокрема, що під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав доведеності факту відсутності позивача на робочому місці 25 січня 2014 року, як суд першої так і суд апеляційної інстанцій, в порушення вимог статей 159, 161 Кодексу адміністративного судочинства України не з'ясували чи мав місце прогул, тобто чи був відсутнім ОСОБА_4 на роботі 25 січня 2014 року без поважних причин.

В той же час, в обґрунтування позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивач зазначав, що листом №148/9-8 від 17 січня 2014 року, підписаним начальником Державної інспекції сільського господарства в Львівській області та скерованим на адресу в.о. директора департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, було погоджено стажування позивача у департаменті житлового господарства та інфраструктури

Львівської міської ради з 20 по 24 січня 2014 року. Наказом в.о. директора департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №13-к від 20 січня 2014 року позивача зараховано на стажування на посаді головного спеціаліста департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради. 25 січня 2014 року позивач мав отримати від керівника стажування підтверджуючі документи про проходження стажування та затверджені відгук та звіт про стажування.

Проте, вказуючи на законність звільнення позивача за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили поважності причин його відсутності на робочому місці 25 січня 2014 року та чи було обізнане керівництво позивача про причини такої відсутності, що вказує на передчасність висновків про вчинення позивачем прогулу.

Крім того, в обґрунтування позову позивач вказував на те, що в акті від 25 січня 2014 року було зафіксовано його відсутність на робочому місці з 09.00 год. до 16.45 год., в той час як звільнено позивача було того ж дня (у позаробочий час) без відібрання будь-яких пояснень. Втім ні відповідач, ні суди в своїх рішеннях не навели мотивів, які слугували б підставою для не врахування зазначених обставин.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко В.В. Тракало Ю.К. Черпак