Справа № 568/1675/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2015р. м. Київ К/800/7943/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області на постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2015 року

у справі № 568/1675/13-а

за позовом ОСОБА_2

до управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Радивилівського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області (далі - УПФУ) про визнання протиправною відмови у призначенні пенсії та зобов'язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком, починаючи з 27.08.2013.

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 23.10.2014, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2015, позов задоволено. Визнано протиправними дії та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Радивилівському район Рівненської області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_2 за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 27.08.2013.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, УПФУ в Радивилівському районі Рівненської області оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані судові акти з мотивів порушення названими судами норм матеріального права та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом першим частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 народилася та проживала на території України з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 2003 роки. У період з 1979 по 1993 роки працювала на різних роботах в Україні та колишньому СРСР, що підтверджується копією трудової книжки та архівними довідками.

Відповідно до закордонного паспорту НОМЕР_1, виданого 16.03.1999, ОСОБА_2 є громадянкою України та термін дії паспорту продовжений до 16.03.2019.

У 2003 році ОСОБА_2 виїхала з України до США на постійне місце проживання у зв'язку з сімейними обставинами.

27.08.2013 ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про призначення та виплату пенсії за віком.

Листом УПФУ в Радивилівському районі Рівненської області від 09.09.2013 позивачці повідомлено, що правові підстави для призначення пенсії за віком відсутні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відмова УПФУ в Радивилівському районі Рівненської у реалізації конституційного права ОСОБА_2 на пенсійне забезпечення та призначення пенсії за віком безпідставна. Зазначив, що позивачка відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» має право на призначення пенсії за віком.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким обґрунтованим висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Порядок нарахування та виплати пенсії закріплено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 № 1566/11846 (далі - Порядок), заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку зазначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) заявника.

Згідно з пунктом 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсі), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування (п. 29 Порядку)

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 є громадянкою України. Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу вона набула право на отримання пенсії за віком.

Так, із даних довідки начальника УПФУ в Радивилівському районі Рівненської області Браславець О. від 15.10.2014 №15-с/09-06 вбачається, що ОСОБА_2 має необхідний страховий стаж 23 роки 10 місяців та 1 день.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про громадянство України» якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Згідно з статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відмова УПФУ в Радивилівському районі Рівненської у реалізації конституційного права ОСОБА_2 на пенсійне забезпечення та призначення пенсії за віком безпідставна.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються вище переліченими нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області залишити без задоволення.

Постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.