Справа № 804/4247/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2015 р. Справа № 804/4247/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання - Литвин Ю.Ю.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Синявський І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення та вимоги, -
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зазначивши також, що висновком експертного економічного дослідження №14 від 27.03.15 спростовані висновки акту перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані рішення.
Відповідач, ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, встановлено завищення загальної суми валових витрат на 218 747,38 грн. за 2013 р.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Означений акт перевірки складений відповідачем відносно позивача про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., з питань дотримання та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.
Підставою для наведених висновків слугували судження перевіряючих осіб про завищення позивачем витрат за 2013р. на загальну суму 218 747,38 грн., у тому числі: 13 742,0 грн. - витрати на придбання палива; 205 005,38 грн. - безпідставне завищення витрат на придбання товару за даними обліку підприємця. Так, згідно з актом перевірки позивачем під час проведення перевірки надані касові чеки та подорожні листи, в яких відсутні дані щодо показань спідометру, фактичного часу роботи транспортного засобу, жодних документів, які підтверджують видачу коштів для придбання палива, а також звіти про використання коштів, отриманих під звіт, для перевірки та під час розгляду заперечень підприємцем не надані. Крім того, з урахуванням наданих до перевірки первинних документів на придбання товару для реалізації та регістрів обліку, а саме: накладних, виписок банку, залишків товару на складі станом на 01.01.2013 року та на 01.01.2014 року, даних обліку щодо заборгованості покупців та перед постачальниками станом на 01.01.2013 року та на 01.01.20J4 р, товару у 2013 році, витрати на придбання товару, кошти від реалізації якого отримані у 2013 році та проведені розрахунки з постачальниками складають 6 705 942,15 грн., у тому числі по товару, який відвантажений: у 2012 році - 737 494,62 гри., у 2013 році - 5 968 447,53 грн. За даними податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік витрати на придбання товару складають - 6 910 947,53 грн. За вказаним фактом ДПІ зроблено висновок про завищення витрат на придбання товару у 2013 році на 205 005,38 грн. (6 910 947,53 гри. - 737 494,62 грн. - 5 968 447,53 грн.).
Рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 06.03.15 №1960/10/04-36-10-07-09 про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 22.01.15 № та вимога від 22.01.15 № Ф- про сплату єдиного соціального внеску (ЄСВ) у сумі 16 419,19 грн. залишені без змін, рішення від 22.01.15 № в частині сплати штрафних санкцій з ЄСВ у сумі 820,96 грн. скасовано, в іншій частині залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.

Сторонами визнано, матеріалами справи та даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців підтверджено, що позивач пройшов державну реєстрацію та набув правового статусу фізичної особи - підприємця, видами діяльності якого є оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; неспеціалізована оптова торгівля (основний); протягом перевіреного періоду позивач перебував на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість.

Суд зазначає, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначений ст.177 ПКУ (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до п.177.2. ст.177 ПКУ об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3).

Згідно з п.177.4. ст.177 ПКУ до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Приписами пп.138.1.1. п.138.1 ст.138 розділу ІІІ ПКУ визначено, що витрати операційної діяльності включають: - собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; - витрати банківських установ.

Відповідно до п.138.2. ст.138 ПКУ витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом п.138.11. ст.138 ПКУ суми витрат, не віднесені до складу витрат минулих звітних податкових періодів у зв'язку з втратою, знищенням або зіпсуттям документів, що підтверджують здійснення витрат, установлених цим розділом, та підтверджених такими документами у звітному податковому періоді.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що відповідні витрати фізичної особи - підприємця, крім тих, що обрали спрощену систему оподаткування, мають визнаватися на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України, а також вказують на пов'язаність таких витрат із господарською діяльністю такого платника.

Згідно з п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Суд зазначає, що відповідно до п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст.17 ПКУ платник податків має право обирати самостійно метод ведення обліку доходів і витрат. Відповідно до п.177.10. ст.177 ПКУ фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару; Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Частиною 3 ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства і надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у Порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Отже, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» узгоджується з приписами ПКУ, адже також надає фізичній особі-підприємцю право вести спрощеній облік доходів і витрат, але при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік витрат задля підтвердження їх пов'язаності із господарською діяльністю такого платника.

Судом встановлено, сторонами визнано, що для здійснення підприємницької діяльності між ФОП ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_5 укладено договір оренди транспортного засобу від 01.03.2012 року, який нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 298, предметом якого є користування автомобілем марки ГАЗ - вантажний бортовий тентовий, 2007 року випуску. Перевіркою позивача встановлено, що протягом 2013р. ним до витрат на придбання палива віднесена сума в розмірі 13 742 грн., а до витрат на придбання товару - сума в розмірі 205 005,38 грн.

На підтвердження правомірності віднесення витрат з придбання палива в розмірі 13 742 грн. та витрат на придбання товару в розмірі 205 005,38 грн. до витрат підприємницької діяльності позивачем надані фіскальні чеки, подорожні листи та книга доходів та витрат підприємця на загальній системі оподаткування 2013р.

Суд відмічає, що зміст означених документів не дає підстави для висновку, що сума в розмірі 13 742 грн. витрачена позивачем на придбання палива - бензину, як зазначає позивач, у зв'язку із здійсненням ним господарської діяльності. Крім того, представником позивача не надані в судовому засіданні чітких та конкретних пояснень з приводу відношення фіскальних чеків на суму 13 742 грн. до наданих гамузом подорожніх листів за 2013р. Суд зважує, що такі подорожні листи не мають порядкового номеру, не містять даних щодо показань спідометру та фактичного часу роботи транспортного засобу, що унеможливлює їх систематизувати та проаналізувати. Не надано позивачем та його представником належних та допустимих доказів документального підтвердження, що придбане на суму 13 742 грн. паливо використано підприємцем на перевезення в межах підприємницької діяльності, а не у зв'язку з власними потребами, тобто того, що дані витрати пов'язані з підприємницькою діяльністю.

З приводу завищення позивачем сум витрат в розмірі 205 005,38 грн. відповідачем чітко зазначено, що з урахуванням наданих до перевірки первинних документів на придбання товару для реалізації та регістрів обліку, а саме: накладних, виписок банку, залишків товару на складі станом на 01.01.2013 року та на 01.01.2014 року, даних обліку щодо заборгованості покупців та перед постачальниками станом на 01.01.13 та на 01.01.14, а також даних про рух товару у 2013 році, витрати на придбання товару складають 6 705 942,15 грн., у тому числі п о товару, який відвантажений: у 2012 році - 737 494,62 грн., у 2013 році - 5 968 447,53 грн. а не 6 910 947,53 грн., як визначено позивачем за даними податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік.

Позивачем на підтвердження правомірності формування витрат за 2013р. надані до суду роздруковані сторінки Книги обліку доходів та витрат підприємця на загальній системі оподаткування 2013р. Суд зазначає, що протягом перевіреного періоду форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, була затверджена Наказом ДПА України від 24.12.10 №1025, який діяв до 18.10.13, та Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.13 №481, який набрав чинності з 18.10.13.

Відповідно до п.2 Порядку ведення такої книги, затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.10 №1025 книга має вигляд зошита чи блокнота; прошнурована з пронумерованими сторінками Книга безоплатно реєструється в органі державної податкової служби за основним місцем обліку самозайнятої особи.

Відповідно до п.2 Порядку ведення книги, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.13 №481, книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді; у разі обрання самозайнятою особою ведення Книги в електронній формі: 1) самозайнята особа зобов'язана: отримати посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованими центрами сертифікації ключів, включених до системи подання податкових документів в електронному вигляді, укласти договір про визнання електронних документів з контролюючим органом та сформувати заяву на отримання Книги і надіслати її до контролюючого органу за місцем податкового обліку засобами електронного зв'язку з дотриманням умов щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством; 2) контролюючий орган за місцем податкового обліку реєструє заяву самозайнятої особи на отримання Книги у реєстрі поданих заяв та протягом 3 робочих днів формує і надсилає самозайнятій особі повідомлення про реєстрацію Книги із зазначенням реєстраційного номера Книги та дати її реєстрації; 3) після отримання самозайнятою особою повідомлення про реєстрацію Книги така особа здійснює операції з її ведення згідно з цим Порядком.

Позивачем не надано до суду прошнурованої з пронумерованими сторінками Книги, зареєстрованої в органі державної податкової служби, як того вимагає Порядок, затверджений Наказом ДПА України від 24.12.10 №1025, реєстраційний номер Книги та дата її реєстрації, якщо Книга після 18.10.13 велась позивачем в електронній формі, позивачем не зазначені на наданих аркушах Книги, як того вимагає відповідний Порядок, затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.13 №481, представником позивача відповідні дані в судовому засіданні не наведені.

Отже, дані наданої позивачем Книги доходів та витрат підприємця на загальній системі оподаткування 2013р. (кількість аркушів 46) до уваги судом не приймаються. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності формування позивачем витрат на придбання товарів в розмір 6 910 947,53 грн., а не 6 705 942,15 грн., як-то накладних, виписок банку, даних щодо руху товару за 2013р. тощо позивачем не надано, представником позивача про таке не зазначено в судовому засіданні.

За результатом вивчення наданого позивачем висновку експертного економічного дослідження №14 суд зазначає, що, по-перше, він складений не на підставі ухвали суду про призначення експертизи, а експерт, який складав такий висновок, не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, по-друге, питання, щодо яких зроблений висновок, носять правий характер та не потребують спеціальних знань у галузі економіки. Зміст такого висновку не спростовує доводи, викладені відповідачем в акті перевірки, на підставі якого прийняті спірні рішення.

На підставі викладеного, суд зазначає, що позивач не скористався своїм процесуальним правом надати відповідні належні та допустимі докази на підтвердження доводів, викладених в позовній заяві, щодо правомірності формування ним витрат за 2013р. в розмірі 218 747,38 грн. Втім, відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторонам має довести ті обставини, на яких ґрунтуються її заперечення. Наведене зобов'язує позивача підтвердити належними доказами свої заперечення проти доводів, наведених контролюючим органом - відповідачем в акті перевірки.

Наведене завищення позивачем витрат призвело до заниження позивачем оподатковуваного доходу, що мало наслідком і заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, позаяк за правилами пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для фізичних осіб - підприємців єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

З огляду на те, що позивачем не надані належні докази, які б могли достовірно підтвердити правомірність формування ним витрат в розмірі 218 747,38 грн., в тому числі документальне підтвердження, що дані витрати пов'язані з підприємницькою діяльністю позивача, суд погоджується з висновками відповідача про порушення позивачем п 177.2, 177.4 ст. 177 ПКУ та п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відтак нарахування спірними рішеннями податку на доході фізичних осіб, єдиного внеску та штрафної санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 820,96 грн. узгоджується з приписами чинного законодавства.

Окремо суд зазначає, що рішення № від 22.01.2015р. про сплату штрафних санкцій з єдиного соціального внеску в розмірі 1641,92 грн. скасовано в частині 820,96 грн. контролюючим органом вищого рівня - рішенням ГУ ДФС у Дніпропетровській області про результати розгляду скарги. (рішення від 06.03.15 №1960/10/04-36-10-07-09).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення спірними податковим повідомленням-рішенням, рішенням та вимогою прав та охоронюваних законом інтересів Позивача у сфері публічно-правових відносин, то в задоволенні позову щодо їх скасування належить відмовити.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору; решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, а позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено 182,70 грн., що складає 10 відсотків розміру ставки судового збору, який з урахуванням приписів ч.2 ст.4 вказаного закону (за подання до адміністративного суду адміністративного позову: майнового характеру - 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати) дорівнює в даному випадку - 1 827 грн., з позивача підлягає стягненню до Державного бюджету України решта сума судового збору в розмірі 1 644,30 грн. (1827 - 182,70).

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України решту суми судового збору в розмірі 1 644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні 30 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 20.04.15.

Суддя А.О. Коренев