Справа № 2а-9989/10/1370
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Київ К/800/15609/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Львівської митниці Державної митної служби України, треті особи: Головне управління Державного казначейської служби України у Львівській області, про визнання дій протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и л а:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Львівської митниці Державної митної служби України, в якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості товарів; скасувати рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400130/1 від 08.10.2010 року, № 209000006/2010/400129/1 від 08.10.2010 року, № 209000006/2010/400128/1 від 08.10.2010 року; стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України у Львівській області на користь позивача надмірно сплачені кошти з податку на додану вартість в сумі 26106,60 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, на підставі необґрунтованого висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято рішення про визначення іншої, відмінної від заявленої декларантом, митної вартості товарів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач на умовах контракту № 2009/ЕХ/01 від 02.12.2009 року з підприємством "Андалузія Сп" (Республіка Польща) придбала прокат плоский з вуглецевої сталі з цинковим покриттям, без вмісту дорогоцінних металів, покритий полімерним покриттям, марка сталі DX-51D+Z, в рулонах, завширшки 1250 мм, товщина листа 0,5 мм; країна походження EU (надалі-товар). Вага нетто 15120 кг. Також на умовах цього контракту було придбано прокат плоский з вуглецевої сталі з цинковим покриттям, без вмісту дорогоцінних металів, покритий полімерним покриттям, марка сталі DX- 51D+Z, в рулонах, завширшки 1250 мм, товщина листа 0,55 мм; країна походження EU , вага нетто 15302 кг. та прокат плоский з вуглецевої сталі з цинковим покриттям, без вмісту дорогоцінних металів, покритий полімерним покриттям, марка сталі DX-51D+Z, в рулонах, завширшки 1250 мм, товщина листа 0,45 мм; країна походження EU, вага нетто 12205 кг.

08 жовтня 2010 року митним брокером ТОВ "РАС ЛОГІСТИК" для митного оформлення товару було подано ВМД № 209000012/2010/015053, № 209000012/2010/015051, № 209000012/2010/015050, в яких зазначено про визначення митної вартості за І методом.

Митна вартість товару у ВМД вказана декларантом на підставі: рахунку-фактури на товар (інвойс) № FVP/DEX/2010/10/404 від 07.10.2010 pоку, наданої підприємством "Андалузія Сп", в якій зазначено, що вартість 1 кг бляхи покритої (тобто, прокату чи металу) становить 0,94 доларів США, всього 14383 доларів США; рахунку-фактури на товар (інвойс) № FVP/DEX/2010/10/402 від 07.10.2010 pоку, наданої підприємством "Андалузія Сп", в якій зазначено, що вартість 1 кг бляхи покритої (тобто, прокату чи металу) становить 0,94 доларів США, всього 14212,80 доларів США; рахунку-фактури на товар (інвойс) № FVP/DEX/2010/10/388 від 07.10.2010 pоку, наданої підприємством "Андалузія Сп", в якій зазначено, що вартість 1 кг бляхи покритої (тобто, прокату чи металу) становить 0,82 доларів США, всього 10008,10 доларів США;

Згідно цінника від 24.12.2009 pоку, виданого на 2010 pік, ціна бляхи покритої залежить від товщини прокату (0,8-1,1) і складає 720-1020 доларів США.

Посадовими особами відповідача проведено митний огляд товарів, що переміщуються, за ВМД № 209000012/2010/015053 від 08.10.2010 року, ВМД № 209000012/2010/015051 від 08.10.2010 року, ВМД № 209000012/2010/015050 від 08.10.2010 року. Під час митного оформлення у працівників митного органу виникли сумніви у достовірності заявленої декларантом митної вартості та прийнято рішення про визначення митної вартості товарів, згідно з якими сума вартості за одиницю товару, визначена шостим методом, становить 1,20 доларів США за 1 кг металу. При цьому 08.10.2010 року митним органом винесено картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 209000012/0/00648 через невірне заповнення графи ВМД № 12, 43, 44, 45, 46, 47 (у зв'язку зі здійсненням митної оцінки).

У деклараціях митної вартості відповідачем було вчинено запис про необхідність подання додаткових документів: прайс-листа від виробника; калькуляції виробництва; бухгалтерських документів у підтвердження вартості; рахунку - фактури про закупівлю товару відправником, а на зворотному боці декларації декларантом позивача вчинено напис "після проведення процедури консультацій з оцінкою м/о ознайомлений".

При цьому на вимогу митного органу позивач надав лише видаткові та податкові накладні, що стосуються продажу вказаного металопрокату на внутрішньому ринку України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що декларантом не було надано митному органу достатніх доказів у обґрунтування заявленої митної вартості, а відтак, оскільки витребуванні документи не були надані, визначення митної вартості оцінюваних товарів здійснювалось відповідно до статей 266, 273 Митного кодексу України із використанням резервного методу, що відповідає принципам та положенням статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі та Угоди про застосування статті VII генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 339 від 09.04.2008 року, чинного до 01.06.2012 року, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до статті 41 Митного кодексу України у тому числі шляхом проведення перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, а також порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від № 1766 від 20.12.2006 року, чинного до 01.06.2012 року, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Таким чином, митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Разом з тим, саме припущення митного органу щодо подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного декларантом методу визначення митної вартості, у зв'язку з чим вимагає від суду в кожному випадку здійснювати аналіз поданих декларантом документів. Колегія суддів зазначає, що необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України 2002 року, що був чинний до 01.06.2012 року, основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу України 2002 року, що був чинний до 01.06.2012 року, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 266 Митного кодексу України 2002 року, що був чинний до 01.06.2012 року, встановлено, що якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У відповідності до статті 273 Митного кодексу України 2002 року, що був чинний до 01.06.2012 року, резервний метод оцінки товарів, що імпортуються, застосовується у випадках, коли митна вартість не може бути визначена за допомогою інших методів митної оцінки товарів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, та вбачається із вказаних вище обставин справи, подані декларантом документи містили розбіжності, а на вимогу митного органу додаткові документи надані не були.

При цьому, як зазначено судами попередніх інстанцій, за відсутності у митного органу інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів через ненадання позивачем доказів у підтвердження їх асортименту, фізичних характеристик, якості та репутація продукції на ринку методи № 2 і № 3 правомірно не були застосовані.

Крім того, метод визначення митної вартості № 4 не був застосований через відсутність документального підтвердження ціни одиниці товару, що були продані на території України, метод № 5 - через відсутність документального підтвердження витрат, які включаються в ціну товару, калькуляції собівартості товару.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: (підписи)