Справа № 2270/7140/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Київ К/9991/63649/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Хмельницької міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області Державної податкової служби

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року

у справі № 2270/7140/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Летичів Агро»

до Хмельницької міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області Державної податкової служби

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Летичів Агро» (далі - ТОВ «Летичів Агро»; позивач) звернулось до суду з позовом до Хмельницької міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області Державної податкової служби (далі - Хмельницька МДПІ Хмельницької області ДПС; відповідач), в якому просило визнати протиправними дії відповідача щодо складання податкового повідомлення-рішення № /0 від 16 травня 2011 року та визнати нечинним названий акт індивідуальної дії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю товариством реального характеру господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей у Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Агроімпорт ЛТД», а також неправомірністю формування ТОВ «Летичів Агро» податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі неналежним чином оформленої податкової накладної.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року апеляційну скаргу ТОВ «Летичів Агро» задоволено частково. Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 16 травня 2011 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року та залишення в силі постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Летичів Агро» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у рахунок майбутніх платежів за січень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у травні 2010 року, за результатами якої складено акт № 232/15/34978673 від 06 травня 2011 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої в ціні придбаної в ТОВ «ТД «Агроімпорт ЛТД» аміачної селітри, з огляду на непідтвердження факту реального вчинення господарських операцій, яке контролюючим органом мотивоване посиланням на відсутність у контрагента позивача необхідних умов для ведення господарської діяльності та дефекти поданих на підтвердження товарного характеру проведених поставок залізничних накладних (відправником товару значиться Відкрите акціонерне товариство «Азот», а не постачальник ТОВ «Летичів Агро»), а також протиправним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкової накладної № 2001198 від 26 січня 2011 року, виписаної на адресу позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Машинно-тракторна станція «Агропромтехніка», в якій не зазначено вид цивільно-правового договору.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 16 травня 2011 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 255 317,33 грн.

Визнаючи протиправним та скасовуючи названий акт індивідуальної дії, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судом апеляційної інстанції, на підтвердження реального характеру проведених поставок позивачем долучено до матеріалів справи належним чином оформлені первинні, розрахункові та платіжні документи.

Судом, крім того, з'ясовано, що реалізовану позивачу аміачну селітру ТОВ «ТД «Агроімпорт ЛТД» придбано у ВАТ «Азот» на підставі договору № 979-414 від 13 грудня 2010 року, умовами якого передбачено, що товар доставляється залізничним транспортом до станції призначення. Надані платіжні вимоги, в яких зазначено номера вагонів, аналогічні тим, що вказані в залізничних накладних, свідчать, що витрати на залізничну доставку до TOB «Летичів Aгpo» (станція Адампіль, Південно-Західна залізниця) ВАТ «Азот» виставило контрагенту позивача.

Товариством також долучено до матеріалів справи документи, які підтверджують транспортування добрив від станції Адампіль на склади TOB «Летичів Aгpo» (товарно-транспортні накладні), а також докази їх оприбуткування та використання у власній господарській діяльності.

Наведенні обставини достеменно підтверджують реальний характер спірних поставок та, відповідно, обумовлюють протиправність зменшення податковим органом позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за вказаним епізодом.

Що стосується доводів контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкової накладної № 2001198 від 26 січня 2011 року з підстав незазначення в ній виду цивільно-правового договору, то слід вказати, що при оцінці відповідності заповнення податкової накладної вимогам чинного законодавства необхідно враховувати, що окремі недоліки в її заповненні не тягнуть за собою втрату податковою накладною статусу належного податкового документа, яким вона є в силу пункту 201.6 статті 201 ПК України.

Податкова накладна є належною та підтверджує право покупця на податковий кредит і в тому разі, якщо вона заповнена з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте при цьому дає змогу ідентифікувати продавця, містить достатні дані про зміст господарської операції, підтверджує фактичність здійснення такої операції та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку.

Відтак відсутність виду цивільно-правового договору в податковій накладній сама собою не призводить до неможливості ідентифікації факту та змісту господарської операції, за умови належного заповнення, як у розглядуваній ситуації, інших реквізитів податкової накладної та, відповідно, не тягне втрати нею статусу належного податкового документа.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Хмельницької міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області Державної податкової служби відхилити, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.