Справа № 2а/2370/6449/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/28317/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Кохан О.С.,

представника позивача Семченка Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербудтехсервіс» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 по справі №2а/2370/6449/2011 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербудтехсервіс» до Державної податкової інспекції у Кам'янському районі Черкаської області про часткове скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербудтехсервіс» до Державної податкової інспекції у Кам'янському районі Черкаської області про часткове скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтербудтехсервіс» 08.05.2012 звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 08.05.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпунктів 4.1.1, 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпунктів 5.2.1, 5.2.10 пункту 5.2, підпунктів 5.3.2, 5.3.9 пункту 5.3, пункту 5.9 статті 5, підпункту 8.7.1 пункту 8.7 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», вимог Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого Міністерством транспорту України від 30.03.1998 №102, вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, положень Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561, статей 11, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Кам'янському районі Черкаської області проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербудтехсервіс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 по 31.03.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтербудтехсервіс» не відобразило у колонці 4 «Записи, використані не в господарській діяльності» таблиці 1 приросту (убутку) балансової вартості запасів додатку К1/1 до декларації з податку на прибуток підприємства вартості запасних частин, які використані для проведення ремонтів та поліпшення основних засобів за IV квартал 2008 року в сумі 72809,00грн., в результаті чого занижено податок на прибуток в розмірі 18202,00грн.; пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме підприємство не здійснило зменшення валових витрат при списанні кредиторської заборгованості, по яким минув строк позовної давності, на загальну суму 477843,00грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Кам'янському районі Черкаської області складено акт від 14.07.2011 №196/23-32357080 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.07.2011 №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 155765,00грн., у тому числі основний платіж в розмірі 124612,00грн. та 31153,00грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Щодо висновку податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток у зв'язку нездійсненням зменшення валових витрат при списанні кредиторської заборгованості, по яким минув строк позовної давності, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 11.2.1. пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Таким чином, формування платником податку валових витрат на дату оприбуткування товарів, придбаних цим платником для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, на підставі договору поставки, що передбачав здійснення компенсації (плати) за такі товари, відповідає вимогам наведених норм.

Відповідно до підпункту 1.22.1. пункту 1.22 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» безповоротна фінансова допомога - це, зокрема сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Пунктом 1.25 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що безнадійна заборгованість - це заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності відносить.

Порядок врегулювання сумнівної, безнадійної заборгованості визначено ст. 12 Закону.

Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход включає доходи у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді.

При цьому Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» не передбачено обов'язку платника податку зменшувати валові витрати на суму товарів, віднесених до валових витрат за першою із визначених у підпункті 11.2.1. пункту 11.2 статті 11 цього Закону подій.

Таким чином, висновок податкового органу про обов'язок позивача при виникненні безнадійної заборгованості, що залишилась нестягнутою після закінчення строку позовної давності, зменшити валові витрати, що формувались у зв'язку з придбанням товарів є необґрунтованим, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статі 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у 2008 році придбавалися запчастини, що використовувалися для технічного обслуговування та поточного ремонту автотранспорту, витрати на які включалися підприємством до складу валових витрат.

За посиланнями позивача, запчастини використовувалися ним для поточного ремонту з метою утримання належного йому автотранспорту в робочому стані, що підтверджується наказом по підприємству від 03.09.2008 №3-ОЗ.

Згідно з пунктом 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за №288/4509, витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій зазначене залишено поза увагою, належної правової оцінки доводам позивача надано не було та не перевірено зазначених обставин справи.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки встановлення нових обставин вимагає дослідження доказів, що знаходиться поза межами касаційного розгляду справи, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції із скасуванням ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій як таких, що не відповідають статті 159 цього Кодексу.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербудтехсервіс» задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 по справі №2а/2370/6449/2011 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв