Справа № 802/304/15-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 квітня 2015 р. Справа № 802/304/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука К.О.,

за участі секретаря судового засідання Крисько І.В.,

представників позивача Винарського Д.В., Горичка В.І.,

представника відповідача Мавроді Р.Ф.,

представника третьої особи Горєва В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Рось-м'ясопродукт"

до: Вінницької митниці Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Інвест"

про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Рось-м'ясопродукт" до Вінницької митниці про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 02 лютого 2015 року сплатив кошти за розмитнення цукру-піску білого некондиційного.

Однак, Вінницька митниця не здійснює зарахування коштів за розмитнення вказаного товару, посилаючись на те, що товариство з обмеженою відповідальністю "Рось-м'ясопродукт" не є особою, яка наділена правом сплачувати митні платежі.

Позивач вважає вказане обґрунтування митного органу безпідставним, оскільки згідно із договором відступлення права вимоги, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Український торгівельний дім "Белшина" та товариством з обмеженою відповідальністю "Рось-м'ясопродукт", останнє набуло право вимоги від боржника в особі товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Інвест" виконання зобов'язань на суму 300000 гривень. Відтак, на думку позивача, оскільки він набув право вимагати від боржника сплатити борг в сумі 300000 гривень, тому сплата ним митних платежів з метою повернення суми боргу за рахунок цукру-піску є обґрунтованою.

Зважаючи на викладене, позивач просив суд визнати протиправними дії Вінницької митниці щодо невизнання позивача особою, на яку покладено обов'язок сплати митних платежів, а також зобов'язати Вінницьку митницю здійснити митні формальності та зарахувати внесені позивачем кошти як плату за розмитнення цукру-піску білого некондиційного, власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Інвест" та зняти його з митного контролю.

Ухвалою суду від 16 березня 2015 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Інвест".

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, що наведені у адміністративному позові.

Представники відповідача та третьої особи проти позову заперечували, посилаючись при цьому на письмові заперечення, що наявні в матеріалах справи. Зокрема пояснили, що частиною 1 статті 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

При цьому, частиною 1 статті 265 Митного кодексу України наведено визначення хто може виступати декларантом.

На переконання представників відповідача та третьої особи, позивач не є ані декларантом, ані особою, що уповноважена декларантом на вчинення певних дій по розмитненню відповідного товару.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши адміністративну справу, суд встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу цукру-піску білого на цільовому аукціоні від 26 січня 2008 року, укладеного між державною податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києва та товариством з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Інвест", останнє набуло у власність цукор-пісок білий (некондиційний) кількістю 4643,2 тонн.

Вказаний товар перебуває у митному режимі переробки на митній території України.

В подальшому, на підставі договору відступлення права вимоги від 20 жовтня 2014 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Український торгівельний дім "Белшина" та товариством з обмеженою відповідальністю "Рось-м'ясопродукт", останнє набуло право вимоги від боржника в особі товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Інвест" виконання зобов'язань на суму 300000 гривень.

З метою виконання вказаного зобов'язання боржником за рахунок належного йому цукру-піску білого (некондиційного) товариство з обмеженою відповідальністю "Рось-м'ясопродукт" 02 лютого 2015 року сплатило 99015 гривень та 165025 гривень в якості митних платежів.

Однак, митний орган не здійснював зарахування вказаних коштів до державного бюджету, в зв'язку із чим позивач 06 лютого 2015 року звернувся до Вінницької митниці з листом.

Листом вих. №633/8/02-80-25-01 від 09 лютого 2015 року орган державної митної служби повідомив позивача про неможливість зарахування сплачених ним коштів до державного бюджету, оскільки він не є особою, якій надано право сплачувати митні платежі та вчиняти дії щодо розмитнення товару.

Надаючи правову оцінку обставинам, що викладені у листі митного органу, суд зважає на таке.

Особливості застосування митного режиму переробки на митній території України визначено главою 23 Митного кодексу України (надалі - МК України).

Так, переробка на митній території - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари піддаються у встановленому законодавством порядку переробці без застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, за умови подальшого реекспорту продуктів переробки (частина 1 статті 147 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 152 МК України товари, поміщені в митний режим переробки на митній території, а також продукти їх переробки протягом всього строку перебування в цьому режимі знаходяться під митним контролем.

Як правило, митний режим переробки на митній території завершується шляхом реекспорту продуктів переробки чи поміщення їх в інший митний режим (частина 1 статті 169 МК України).

Відтак, як свідчить аналіз наведених норм, поміщення іноземних товарів у режим переробки на митній території, а також його завершення має свої особливості, які полягають у тому, що такі товари перебувають у режимі переробки з метою їх подальшого вивезення за межі митної території України чи вчинення інших дій з таким товаром.

При цьому, для того аби провести митне оформлення (що включає й сплату митних платежів) такого товару необхідно дотримуватись правил, що визначені Митним кодексом України.

Так, під митним оформленням розуміється виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів, комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 МК України).

Метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів (частина 1 статті 246 МК України).

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларантами відповідно до частини 1 статті 265 МК України вистпають: при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір; в інших випадках - особа, яка відповідно до законодавства України має право вчиняти щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення юридично значущі дії від свого імені.

Натомість, судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Рось-м'ясопродукт" не є декларантом, а також не є особою, яку власник товару уповноважив здійснювати будь-які дії щодо відповідного товару (в тому числі й сплачувати кошти не від свого імені).

Вказана обставина не заперечується і представниками позивача.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Більше того, митний орган обґрунтовано посилається на статтю 276 МК України як на підставу для відмови у задоволенні адміністративного позову, адже позивач не належить до жодної з категорій, що визначені частиною 1 цієї статті, а тому в даному випадку не може бути платником мита.

З урахуванням положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович