Справа № 2а-13968/11/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2015р. м. Київ К/9991/38563/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012

у справі № 2а-13968/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерпромресурс"

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної

податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтерпромресурс" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення від № від 14.09.2011.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2011 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2011 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ „Промтрейд-ТПК" за період з 01.11.2010 по 30.11.2011 та складно акт №412/1-23-20-33246590 від 31.08.2011.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 14.09.2011, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 4640373 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1 п.7.3 ст. 7, пп.7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість", занижено податок на додану вартість в листопаді 2010 року на загальну суму 3712298 грн.

Згідно акту перевірки, відповідачем зроблений висновок, що договір купівлі-продажу товару який укладено між ТОВ „Інтерпромресурс" та ТОВ „Промтрейд ТПК" є недійсним в силу закону, оскільки правочин не відповідає загальним умовам дійсності правочину.

Зокрема зазначено, що ТОВ „Промтрейд ТПК" відсутнє за адресою вказаною в реєстраційних документах: м. Суми, вул. Харківська, б. 22 не знаходиться, що підтверджується актом №410/231/33078964 від 12.03.2011.

Крім того, в Акті перевірки зазначено, що опрацювання документів податкової звітності, баз даних дозволило встановити, що податковий кредит ТОВ „Промтрейд ТПК" формувався за рахунок використання в ланцюгу придбаних товарів (робіт, послуг) від ризикових контрагентів, які не звітують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, між позивачем та ТОВ „Промтрейд-ТПК" було укладено договір купівлі-продажу № 37 від 09.04.2009, на виконання якого продавець зобов'язується продати та передати у власність покупця сталевий вуглеводистий брухт та відходи чорних металів, згідно ДСТУ-4121 -2002, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

До вищезазначеного договору, між позивачем та ТОВ „Промтрейд ТПК" було укладено додаткову угоду № 63 від 10.11.2011 та додаткову угоду № 53 від 01.11.2010.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, необхідною умовою для віднесення сплачених в ціні товарно-матеріальних цінностей сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт реального здійснення відповідної господарської операції та підтвердження вказаної обставини належним чином оформленими первинними документами, які, в свою чергу, є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Поряд з цим, як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується відповідачем, фактичне виконання спірних контрактів підтверджується видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями, а придбаний позивачем у ТОВ „Промтрейд-ТПК" товар було реалізовано ВАТ „Запоріжсталь", що підтверджується квитанціями про приймання передачу товару.

При цьому колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції обґрунтовано відхилено доводи податкового органу про нікчемність спірних контрактів

Таким чином, витрати позивача на придбання товарів та послуг у названих постачальників належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, а відтак умовами їх врахування при зменшенні оподатковуваного доходу платника є: факт понесення цих витрат у процесі реальної господарської діяльності платника, документальна підтвердженість цих витрат, а також декларування доходу, отриманого як результат понесення цих витрат.

Податкова вигода не може бути визнана обґрунтованою, якщо отримана платником поза межами реальної підприємницької та економічної діяльності.

Відсутність контрагента за юридичною адресою, вказаною в установчих документах, не впливає на право платника-покупця врахувати при визначенні бази оподаткування податком на додану вартість та податку на прибуток понесені витрати та не свідчить про недобросовісність платника.

Такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, мінімальна кількість працівників, відсутність у власності основних засобів, майна не можуть спростовувати фактичне виконання операції з поставки, оскільки специфіка підприємницької діяльності з купівлі-продажу товару, полягає у тому, що підприємству, яке реалізує товарно-матеріальні цінності, особливо підприємству, що є перепродавцем товару, не вимагається, ані значної кількості працівників, ані наявності основних засобів, складських приміщень та транспорту для виконання взятих на себе зобов'язань.

З урахуванням викладеного суди цілком об'єктивно визнали непідтвердженим висновок відповідача про відсутність між позивачем та спірним постачальником реальних господарських відносин як такий, що не відповідає матеріалам справи.

Враховуючи, що позивачем, як доказ здійснення господарських операцій, були надані суду належно чином засвідчені копії податкових, видаткових накладних, акти приймання-передачі, а також належним чином засвідчені копії банківських виписок та доручень, які відповідно до вимог ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" від 16.07.1999 № 996-XIV є первинними документа бухгалтерського обліку, що фіксують факт здійснення господарської операції.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 у справі № 2а-13968/11/2670 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 у справі № 2а-13968/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко