Справа № 2а-1923/10/1070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/30174/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2010

у справі №2-а-1923/10/1070

за позовом Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області

до 1) Комунального підприємства «Білоцерківське міське шляхово-експлуатаційне управління», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Приоріс»

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2010 позов задоволено. Стягнуто з КП «Білоцерківське міське шляхо-експлуатаційне управління» на користь держбюджету вартість майна, отриманого за нікчемним правочином у розмірі 10600,20 грн. Стягнуто з ТОВ «Приоріс» на користь держбюджету вартість майна, отриманого за нікчемним правочином у розмірі 10600,20 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2010 постанову Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2010 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з КП «Білоцерківське міське шляхо-експлуатаційне управління» на користь держбюджету вартість майна, отриманого за нікчемним правочином у розмірі 10600,20 грн., з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в позові. В решті постанову Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2010 залишено без змін.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони представників у судове засідання касаційної інстанції не направили, про час ті місце розгляду справи повідомлені. Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між КП «Білоцерківське міське шляхово-експлуатаційне управління» та ТОВ «Приоріс» укладено усну угоду на поставку торфу для сільського господарства в кількості 50 тонн на загальну суму 10600,20 грн., у т.ч. ПДВ 1766,70 грн., згідно видаткової накладної №302 від 22.08.2008 та податкової накладної №301 від 22.08.2008 виданих ТОВ «Приоріс».

Доводи податкового органу про наявність умислу на укладення зазначеної угоди з метою, що завідомо суперечила інтересам держави та суспільства, обґрунтовуються тим, що зазначена угода в письмовій формі не укладалась, ТОВ «Приоріс» податкову звітність щодо взаємовідносин з КП «Білоцерківське міське шляхово-експлуатаційне управління» не подавав, сплата у звітному податковому періоді податку на додану вартість по контрагенту КП «Білоцерківське міське шляхово-експлуатаційне управління» не здійснювалась. Крім того, вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.06.2009 директора ТОВ «Приоріс» - ОСОБА_2 засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.366, ч.2 ст.205 КК України. Згідно вироку суду гр.ОСОБА_2 здійснювала підробку документів від імені ТОВ «Приоріс», з метою отримання прибутку без законних на те підстав, шляхом провадження фіктивної підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною 1 статті 208 цього Кодексу, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи факт оплати КП «Білоцерківське міське шляхово-експлуатаційне управління» вартості поставленого ТОВ «Приоріс» товару, дійшов висновку про відсутність у нього умислу на укладення нікчемного правочину з метою яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, у той час як наявність умислу на укладення нікчемного правочину ТОВ «Приоріс» доведена, у зв?язку з чим визнав правильними висновки суду першої інстанції про стягнення з ТОВ «Приоріс» в доход держави вартості майна, отриманого за нікчемним правочином.

Разом з тим, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось те, що санкції, передбачені ч.1 ст. 208 ГК України, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, а, отже, є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Порушення визначених ст.250 ГК України строків, виключає можливість застосування ч.1 ст.208 ГК України.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що виконання усної угоди між КП «Білоцерківське міське шляхово-експлуатаційне управління» та ТОВ «Приоріс» щодо поставки торфу для сільського господарства в кількості 50 тонн на загальну суму 10600,20 грн., у т.ч. ПДВ 1766,70 грн., відбулося 22.08.2008, що документально підтверджено, не врахували, що звернення податкового органу з позовом у листопаді 2009 року здійснено поза межами строків встановлених ст.250 ГК України, у зв?язку з чим заявлені вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

За встановлених обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні, з скасуванням в частині задоволених позовних вимог та прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в позові, в іншій - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 225, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2010 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2010 в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ТОВ «Приоріс» на користь держбюджету вартості майна, отриманого за нікчемним правочином, у розмірі 10600,20 грн. скасувати, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в позові.

В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2010 залишити без змін.

Постанова вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун