Справа № 826/3790/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 квітня 2015 року № 826/3790/15

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1
до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві
про визнання висновку неправомірним та зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в якому просила:

- визнати висновок від 03.03.2015 № 51 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про відмову у внесенні змін до актового запису про шлюб неправомірним;

- скасувати висновок від 03.03.2015 № 51 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про відмову у внесенні змін до актового запису про шлюб;

- зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про шлюб від 23.07.1971 № 849, складеному Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї на ОСОБА_2 та ОСОБА_1, змінивши національність нареченої з «українка» на «полька».

- зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження від 05.07.1972 № 1894, складеного російською мовою відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві на ОСОБА_4, змінивши національність матері з «українка» на «полька».

- зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про розірвання шлюбу від 21.08.1984 № 1154, складеного російською мовою відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві на ОСОБА_2 та ОСОБА_1, змінивши національність жінки з «українка» на «полька».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2015 суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання не прибув представник відповідача, хоча належним чином повідомлений про час та місце, докази чого наявні в матеріалах справи, проте надав через канцелярію суду письмові заперечення в яких просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у тексті заперечень.

Представник позивача в свою чергу надала пояснення по суті позову та підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на викладене, а саме не прибуття відповідача, що був повідомлений належним чином, в судове засідання, суд ухвалив продовжити розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За наслідками переходу судом до розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження представник позивача надав додаткові докази по справі.

Станом на час розгляду справи по суті жодних інших документів з приводу даного спору від сторін по справі до суду не надходило.

Отже, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів справи позивач 17.02.2015 звернулась до відповідача з заявою щодо внесення змін до актового запису про шлюб від 23.07.1971 № 849, складеному Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї на ОСОБА_2 та ОСОБА_1, змінивши національність нареченої з «українка» на «полька».

Підставою для звернення до відповідача з метою внесення змін до актового запису про шлюб є бажання позивача мати таку національність, як її батько. Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача та копії запису акту про народження, наявних в матеріалах справи батько позивача ОСОБА_5 за національність поляк.

Відповідач на зазначене звернення надав Висновок від 03.03.2015 № 51 в якому зазначив, що Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 (далі - Правила) не передбачено розгляд заяв про внесення змін щодо національності.

Дослідивши наявні у справі докази надані сторонами, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, зважаючи на наступне.

У висновку від 03.03.2015 № 51 щодо відмови у внесенні змін, доповнень до актового запису про шлюб позивача відповідач посилається на те, що Правилами не передбачено розгляд заяв про внесення змін щодо національності.

Відповідно до п. 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Згідно із п. 1, 3 Указу Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31.12.1991 № 24 (який втратив чинність 27.01.1999) національність може бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажають змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності допускається також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу.

Відповідно до статті 22 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тобто у зв'язку з втратою чинності зазначеного Указу звужені прав і свободи громадян України щодо зміни національності.

Згідно із п. 2.13.1 Правил рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Виходячи з зазначено суд не погоджується з вищезазначеним твердженням відповідача викладеному у висновку від 03.03.2015 № 51 про відмову у внесенні змін до актового запису про одруження, посилаючись на те, що Правилами не передбачено розгляд заяв про внесення змін щодо національності, оскільки зміни до актів цивільного стану вносяться не лише відповідно Правил, а й у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 та 3 Угоди про принципи співробітництва між Україною та Республікою Польща по забезпеченню прав національних меншин для досягнення цілей цієї Угоди під національними меншинами (надалі "меншини") маються на увазі відповідно:

- групи громадян України, які є поляками за національністю, та які виявляють почуття національної самосвідомості, єдності зі своїм етносом;

- групи громадян Республіки Польща, які є українцями за національністю та які виявляють почуття національної самосвідомості, єдності зі своїм етносом.

Кожна із Сторін враховує у своїй політиці законні інтереси меншин, вживає законодавчі, адміністративні та інші необхідні заходи для зберігання, розвитку їх етнічної, мовної, культурної та релігійної самобутності, недопущення на своїй території будь-якої дискримінації осіб за ознакою їх приналежності до меншини, а також будь-яких спроб асиміляції меншин проти їх волі.

Як зазначає позивач її батько за національністю поляк, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 від 07.10.1951 серії НОМЕР_1. Крім того, позивач сповідує римо-католицьку віру, володіє польською мовою, дотримується культурних і релігійних традицій, етнічних особливостей поляків і ця культура є домінуючою в її родині, в побуті дотримується всіх польських традицій та звичаїв.

Тому, позивач і звернулась до відповідача з метою внесення останнім змін до актового запису про шлюб від 23.07.1971 № 849 про зміну національності з «українки» на «польку».

Згідно із статтею 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно статтей 11 та 18 Закон України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав і свобод громадян за національною ознакою забороняється й карається законом.

На підтвердження до приналежності позивача до польської діаспори, представник позивача надав копію військового квитка серії НОМЕР_2 від 24.01.1964 ОСОБА_5 (батько позивача); копію обліково-послужної картки до військового квитка серії НОМЕР_2 від 24.01.1964 ОСОБА_5 (батько позивача); копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 17.10.1952 ОСОБА_7 (брат позивача); копію картки поляка НОМЕР_4 ОСОБА_8 (племінниці позивача), копію картки поляка НОМЕР_5 ОСОБА_9 (онук племінниці позивача).

Виходячи з зазначеного суд вважає неправомірною відмову, викладену у Висновку від 03.03.2015 № 51 відповідачем позивачу про внесення змін до актового запису про шлюб від 23.07.1971 № 849 та приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо скасування Висновку від 03.03.2015 № 51 зобов'язання відповідача внести зміни до актового запису про шлюб від 23.07.1971 № 849, оскільки переліченим законодавством України та міжнародними угодами встановлено право громадян України на вибір та зміну національності.

Зважаючи, що Висновок від 03.03.2015 № 51 підлягає скасуванню з наступним внесенням змін до актового запису про шлюб від 23.07.1971 № 849 змінивши національність нареченої з «українки» на «польку» то й інші вимоги позивача, а саме щодо зобов'язання відповідача внести зміни до актового запису про розірвання шлюбу від 21.08.1984 № 1154, складеного російською мовою відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві на ОСОБА_2 та ОСОБА_1, змінивши національність жінки з «українка» на «полька» та по аналогії з метою приведення у відповідність документів зобов'язує відповідача внести зміни до актового запису про народження від 05.07.1971 № 849 складеного російською мовою відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві на ОСОБА_2 та ОСОБА_1, змінивши національність жінки з «українка» на «полька».

На підставі частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також, згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктами владних повноважень, не доведено суду правомірності його дій, щодо відмови позивачу у внесенні змін в актовий запис про шлюб.

Натомість позивач надав суду відповідні обґрунтування, що підтверджуються допустимими доказами у справі, щодо протиправності відмови відповідачем у внесенні змін в актовий запис про шлюб.

В позовній заяві та в судовому засіданні позивач не заявляв позовної вимоги щодо відшкодування йому судових витрат із сплати судового збору. Тому суд не вирішував питання, в порядку ст. 94 КАС України, щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати Висновок від 03.03.2015 № 51 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про відмову у внесенні змін до актового запису про шлюб.

3. Зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про шлюб від 23.07.1971 № 849, складеному Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї на ОСОБА_2 та ОСОБА_1, змінивши національність нареченої з «українка» на «полька».

4. Зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження від 05.07.1972 № 1894, складеного російською мовою відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві на ОСОБА_4, змінивши національність матері з «українка» на «полька».

5. Зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про розірвання шлюбу від 21.08.1984 № 1154, складеного російською мовою відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві на ОСОБА_2 та ОСОБА_1, змінивши національність жінки з «українка» на «полька».

6. В іншій частині позову відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя: Я.І. Добрянська