Справа № 2а-1678/10/0670
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №2а-1678/10/0670 Головуючий у 1- й інстанції Романченко Є.Ю. Суддя - доповідач: Старова Н.Е.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Державної судової адміністрації України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Житомирської області, Державного казначейства України про стягнення недоплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Житомирської області, Державного казначейства України про стягнення недоплачених виплат по заробітній платі, та зобов'язання Державного казначейства України провести видатки з Державного бюджету України для проведення таких виплат (з урахуванням збільшення позовних вимог).

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.05.2010 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2010 року апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України задоволено, скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.05.2010 року, та винесено нову про зобов'язання Державної судової адміністрації України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену заробітну плату за період з 03.12.2007 року по 31.12.2007 року.

Встановивши нововиявлені обставини у справі, Державна судова адміністрація України звернулась до суду апеляційної інстанції про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2010 року.

Справа розглянута відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи поданої заяви, колегія суддів вважає, що така заява підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як суддя апеляційного суду Житомирської області, звернулась до суду з вищевказаними вимогами, обгрунтовуючи їх тим, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 року, визнано протиправним та скасовано п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці суддів», згідно якої нарахування позивачу заробітної плати здійснювалось з порушенням закону.

Постановою ВАС України від 16.05.2007 року п.5 постанови Кабінету Міністрів №865 визнано незаконним та допущено поворот виконання вказаної постанови, визнавши, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 року №513 та №514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01.06.2005 року.

З урахуванням викладеного та правил набрання судовим рішенням законної сили, колегія суддів, при ухваленні постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2010 року, яка переглядається, дійшла висновку, що обмеження заробітної плати суддів припинило свою дію з дня ухвалення Київським апеляційним адміністративним судом рішення від 03.12.2007 року. Відтак, було скасовано постанову суду першої інстанції, та прийнято нову, якою зобов'язано Державну судову адміністрацію нарахувати та виплатити позивачу недоплачену заробітну плату за період з 03.12.2007 по 31.12.2007 року.

Проте, при перегляді постанови від 02.11.2010 року за нововиявленими обставинами судова колегія звертає увагу на наступне.

Постановою КМУ «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21.12.2005 року №1243 встановлено, зокрема для суддів, що розміри посадових окладів яких визначаються залежно від кількості розмірів мінімальної заробітної плати, зокрема, згідно з Постановою №865 та іншими нормативно-правовими актами, розміри посадових окладів встановлюються, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться.

Постановою КМУ від 31.12.2005 року №1310 постанову КМУ від 03.09.2005 року № 865 доповнено пунктом 4-1, відповідно до положень якого розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 року та ухвалою ВАС України від 29.10.2009 року постанову Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року в частині визнання протиправним та скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року №865 - залишено без змін.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року, визнано незаконними постанови КМУ «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21.12.2005 року №1243, в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865» від 31.12.2005 року №1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» №865.

Постановою ВАС України від 13.04.2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року скасовано, у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За правилами ч.1 ст.255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, а також для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, постанова Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року була обов'язковою з 03.12.2007 року (дати набрання нею законної сили) до 01.01.2012 року (дати втрати чинності скасованої нею постанови Кабміну), а постанова окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року - з 19.08.2009 року (дати набрання нею законної сили) до 13.04.2011 року, дати її скасування постановою ВАС України.

В той же час, постанова Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки нею визнано протиправним та скасовано лише пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» №865, відповідно до положень якого розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були передбачені також постановою Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» №1243, якою встановлено, що для вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів, розміри посадових окладів яких визначаються залежно від кількості розмірів мінімальної заробітної плати, зокрема, згідно з постановою КМУ №865 та іншими нормативно-правовими актами, розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться. Положення зазначеної постанови стали преамбулою постанови КМУ від 03.09.2005 року №865.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року постанова КМУ від 21.12.2005 року №1243 незаконною та нечинною не визнавалась, а тому підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року №865, постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1243 та п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865» від 31.12.2005 року №1310 були визнані незаконними постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року (набрала законної сили 19 серпня 2009 року). Обов'язковому виконанню підлягає рішення суду, резолютивна частина якого ухвалена відповідно до вимог КАС України.

У справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади відповідно до положень ч.11 ст.171 КАС України, суд зобов'язаний у резолютивній частині постанови вирішити питання не тільки про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, але й обов'язково зазначити у резолютивній частині постанови про визнання нормативно-правового акта нечинним. Тобто нормативно-правовий акт у відповідності до положень ст.171 КАС України втрачає чинність лише при умові наявності відповідного запису про це у резолютивній частині рішення суду.

У резолютивній частині постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року суд визнав незаконними постанови КМУ «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21.12.2005 року №1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865» від 31.12.2005 року №1310 та пункт 4-1 постанови КМУ «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року №865. Рішення про визнання зазначених нормативно-правових актів нечинними судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову у випадку, якщо суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення. Додаткова постанова у зазначеній справі судом не приймалась.

Враховуючи викладене, слід зауважити, що зазначені положення постанов Кабінету Міністрів України, будучи визнані судом незаконними, нечинними не визнавались, а тому підлягали виконанню.

Крім цього, ст.44 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) було встановлено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя. Частина 4 зазначеної правової норми встановлювала розміри щомісячної надбавки за вислугу років, яка підлягала виплаті суддям.

Розміри посадових окладів, премій встановлювались КМУ, розміри надбавок за кваліфікаційні класи суддів та інших надбавок у різні періоди визначались указами Президента України та (або) постановами КМУ.

При цьому відповідно до положень ст.13 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів.

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Статтею 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Таким чином, Кабінет Міністрів України при визначенні розміру заробітної плати працівників бюджетних установ, у тому числі і суддів, повинен виходити з обсягів витрат на оплату праці, затверджених Державним бюджетом України на відповідний рік.

Встановивши сталу величину посадових окладів суддів, Кабінет Міністрів України регулював розмір заробітної плати суддів у спірний період за рахунок розміру премій та інших доплат у межах визначених Державним бюджетом України обсягів.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про перерахунок заробітної плати на підставі постанови Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року та постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в постанові від 21.01.2015 року по справі №К/9991/18334/11.

Стосовно вимог у вказаній заяві про зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2010 року, то згідно ч.3 ст.252 КАС України, такі процесуальні дії є правом суду, та їх застосування віднесено на розгляд відповідного суду. З урахуванням обставин справи, та доводів заявника, судова колегія дійшла висновку про необгрунтованість таких вимог, та відсутності підстав для зупинення виконання зазначеної постанови.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що з урахуванням обставин справи, та вказаних норм законодавства, заява про перегляд за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню частково, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2010 року підлягає скасуванню, на підставі ч.1 ст.253 КАС України, з ухваленням нової про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 245, 207, 212, 252, 253, 254 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Державної судової адміністрації України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2010 року - задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2010 року, та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.