Справа № 815/742/14
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

15 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/742/14

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Кравця О.О.,

судді - Шеметенко Л.П.

при секретарі: Топор О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області і ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області і управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, за участю третіх осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про скасування рішення, визнання недійсним держакту, зобов'язання анулювання запису про реєстрацію державного акту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області і управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, за участю третіх осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про скасування рішення від 1 грудня 1994 року № 7-XXII, визнання недійсним державного акту на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку (АДРЕСА_1) від 21 квітня 2008 року серії НОМЕР_1 та зобов'язання анулювання запису № 40 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що спірні рішення, держакт і запис порушують її право користування вищенаведеною земельною ділянкою.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року вищенаведений позов було частково задоволено. Визнано протиправними дії сільради щодо видачі ОСОБА_3 спірного держакту на земельну ділянку, визнано недійсним спірний держакт та зобов'язано Держземагенство анулювати спірний запис. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області і ОСОБА_1 просять скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що у позивачки (ОСОБА_2.) перебувала у користуванні земельна ділянка площею 0,1га (АДРЕСА_1) /т. 1, а.с. 7/.

21 квітня 2008 року ОСОБА_3 було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на вищенаведену земельну ділянку. Зазначений держакт було зареєстровано за № 40 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Підставою видачі наведеного держакту зазначено в ньому (держакті) рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 1 грудня 1994 року № 7-XXII /т. 1. а.с. 75/.

В подальшому ОСОБА_3 реалізувала зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 /т. 1, а.с. 166/.

На час розгляду справи в суді першої інстанції право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_1 /т. 1. а.с. 76/.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є право володіння.

Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Загальні способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, а права власності/користування - главою 29 цього Кодексу. При виборі способу захисту цивільного права необхідно врахувати специфіку права та характер його порушення. Захист права судом відбувається з урахуванням установлених законом меж здійснення суб'єктивного права на захист і компетенції суду.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Такі позови залежно від суб'єктного складу сторін спору розглядається за правилами господарського чи цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 393 ЦК передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно з частиною 2 цієї статті власник майна, права якого порушені внаслідок видання такого правового акта, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Зі змісту статті випливає, що такий спосіб захисту порушеного права, як визнання незаконним (недійсним) акта суб'єкта владних повноважень, не є універсальним і його застосування можливе у двох випадках: коли може бути відновлено те становище, яке існувало до видання акта, або коли за відсутності цієї можливості вимога про визнання незаконним акта суб'єкта владних повноважень поєднана з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. Спори зазначеної категорії належать до адміністративної юрисдикції.

Оскільки відновлення того становища, яке існувало до прийняття спірних рішення, акту і запису, в обраний позивачем спосіб неможливе у зв'язку з відчуженням майна третій особі (ОСОБА_1.), а вимоги про визнання оспорюваних рішень недійсними не поєднані з вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції повинен був дійти висновку про те, що ця справа не підлягає розгляду адміністративними судами, і закрити провадження в ній відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Юрисдикція адміністративних судів згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 названого Кодексу поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, зокрема щодо оскарження його рішень. Проте ця норма має застосовуватися з урахуванням положень статей 216, 386, 388, 392, 393 ЦК щодо способів захисту права власності, а також положень Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України стосовно юрисдикції судів.

Неврахування зазначеного судом першої інстанції, який розглядав справу за правилами адміністративного судочинства по суті заявлених вимог, призвело до помилкового вирішення спору, оскільки майнове становище позивача не могло бути відновлене шляхом задоволення позову.

Звертаючись до суду в порядку господарського чи цивільного судочинства за захистом права власності за допомогою цивільно-правових способів, які не можуть бути застосовані в судах адміністративної юрисдикції, вимогу про визнання недійсним акта суб'єкта владних повноважень заявляти не слід. У такому разі протиправність акта може бути підставою, а не предметом позову.

Вирішуючи спір про відновлення майнових прав позивача, які були порушені внаслідок відчуження майна третій особі на підставі рішень про оформлення права власності, суд може в мотивувальній частині свого рішення дати оцінку правомірності актів органу місцевого самоврядування, якщо їх прийняття сприяло порушенню цивільних прав позивача.

Зазначена правова позиція викладена в рішеннях Верховного суду України №№ 21-308а14, 21-493а14, 21-275во09 та 21-1309во07.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Таким чином, вищенаведена правова позиція є обов'язковою для судів адміністративної юрисдикції.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на спірні правовідносини поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частиною 1 ст. 203 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 157 КАС України передбачено,і що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення вищенаведеного питання, внаслідок чого його постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 157, 195, 196, 198, 203, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області і ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області і управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, за участю третіх осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про скасування рішення від 1 грудня 1994 року № 7-XXII, визнання недійсним державного акту на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку (АДРЕСА_1) від 21 квітня 2008 року серії НОМЕР_1 та зобов'язання анулювання запису № 40 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2, що спірні правовідносини можуть бути вирішені по суті в порядку цивільного судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Ухвала у повному обсязі виготовлена 17 квітня 2015 року.

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /О.О. Кравець/

/Л.П. Шеметенко/