Справа № 2а-10598/10/1570
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2015р. м. Київ К/9991/41306/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012

у справі № 2а-10598/10/1570

за позовом Державного підприємства „Чорноморсько-азовське виробничо-

експлуатаційне управління морських шляхів" ДП „Чоразморшлях"

до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної

податкової служби

про скасування рішення про застосування санкцій

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Чорноморсько - азовське виробничо - експлуатаційне управління морських шляхів" ДП „Чоразморшлях" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби про скасування про скасування податкових повідомлень-рішень: № /0 від 31.03.2006, № /0 від 31.03.2006, № /0 від 31.03.2006 та рішень № /0 від 31.03.2006, № /0 від 31.03.2006.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2011 позовні вимоги задоволено частково, скасовано рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій: № /0 від 31.03.2006 в сумі 4647220,62 грн.; № /0 від 31.03.2006 в суму 11948,92 грн., в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2011 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведена комплексна планова документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.10.2003 по 01.10.2005 та складено акт перевірки № 873/23-204-011256 від 20.03.2006.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № /0 від 31.03.2006, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 74711 грн.; № /0 від 31.03.2006, яким зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на суму 70 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції в сумі 340 грн.; № /0 від 31.03.2006, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання з податку з доходів найманих працівників у розмірі 37264, 09 грн.; № /0 від 31.03.2006, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 12718, 92 грн.; № /0 від 31.03.2006, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4665973, 33 грн.

В акті перевірки зазначено, що відповідно до контракту М 410/С від 07.07.1997 позивач виконував днопоглиблювальні роботи по проекту "Зачищення підхідного каналу, п. Шувейх, Кувейт", замовником якого була компанія „Мінерал" (Росія).

Дебіторська заборгованість Компанії „Мінерал" перед позивачем у сумі 620836, 25 дол. США була встановлена у ході документальної перевірки з питань дотримання валютного законодавства за період з 01.01.1997 по 01.10.1998, що підтверджується актом ДПА в Одеській області № 180/22-205/2305/2 від 01.03.1999.

За порушення термінів, передбачених ст. 1 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" позивачу була нарахована пеня у сумі 2990168, 13 грн.

Суди попередніх інстанцій, частково скасовуючи рішення відповідача про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0 від 31.03.2006; №/0 від 31.03.2006, посилались на пропущення строку застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій.

Статтею 2 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (Закон № 185/94-ВР) передбачено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Відповідно до ст. 4 цього Закону порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1, 2 вказаного Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Пеня, нарахування якої передбачено цією статтею, підпадає під законодавче визначення адміністративно-господарської санкції та є такою санкцією за своєю юридичною сутністю.

Відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України (ГК) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Згідно зі статтею 250 цього ж Кодексу адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Оскільки до збіг строк давності для притягнення позивача до відповідальності за це правопорушення, суди першої та апеляційної інстанції правильно застосували норму цієї статті в редакції Закону України від 16.01.2003 № 436-VІ, та дійшли до правильного висновку, що санкції застосовані до позивача неправомірно.

Окрім того, п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" встановлено, що до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Тобто, відповідно до положень Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" органи державної податкової служби не наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, відповідні санкції застосовуються Національним банком України.

За таких обставин, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій в частині застосування штрафу в розмірі 1646756, 25 грн. є протиправним.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012 у справі № 2а-10598/10/1570 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012 у справі № 2а-10598/10/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко