Справа № 2-а-5574/11/0206
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-5574/11/0206 Головуючий у 1-й інстанції: Сичук М.М.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

07 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради на постанову Замостянського районного суду м.Вінниці від 03 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2011 року позивач звернувся до Замостянського районного суду м. Вінниці з адміністративним позовом до Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення з відповідача суму компенсації за встановлення ІІ групи інвалідності в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Постановою Замостянського районного суду м.Вінниці від 03 жовтня 2011 року позов задоволено частково: визнано дії відповідача неправомірними; стягнено з відповідача на користь позивача різницю у компенсаціях при встановленні інвалідності ІІ групи в розмірі 15 мінімальних заробітних плат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 03 жовтня 2011 року скасувати та прийняти нову, якою в задоволені позовних вимог відмовити.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України проводить розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.7), починаючи з травня 2011 року позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.6), перебуває на обліку в Департаменті праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради та має право на виплату одноразової компенсації при встановленні інвалідності.

З листа Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради № К-08-6030 від 04 червня 2011 року встановлено, що різниця одноразової компенсації між встановленням ІІІ групи інвалідності та ІІ групи інвалідності позивачу виплачена в розмірі 94, 80 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на виплату одноразової компенсації в розмірі, встановленому Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836, з огляду на загальні засади пріоритетності Законів над підзаконними нормативно-правовими актами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що з 1997 року позивач був інвалідом ІІІ групи, а з травня 2011 року йому встановлено ІІ групу інвалідності.

Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах, зокрема, інвалідам ІІІ групи - 30 мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІ групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, розмір одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС був встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина.

Постановою № 836 всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який встановив розмір одноразової компенсації як величину кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначену законом на час здійснення виплати, установлені конкретні розміри такої допомоги у твердій грошовій сумі.

Частиною 3 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені зміни, зокрема, до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Стаття 48 цього Закону була викладена в такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним) положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими були внесені зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Будь-які зміни та доповнення до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на моментвиникнення спірних правовідносин не вносилися.

Тому, ст. 48 цього Закону діє у редакції, яка була чинна до внесення змін Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України",

Враховуючи викладене, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що позивач має право на виплату різниці у розмірі 15 мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що перерахунок розміру одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, не входить до компетенції суду і є функцією органів праці та соціального захисту населення в порядку, встановленому Законом, тому судом першої інстанції помилково обрано спосіб захисту прав позивача шляхом проведення стягнення з відповідача невиплаченої суми одноразової компенсації.

Колегія суддів вважає, що таким способом, який відповідає вимогам чинного законодавства, є зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

В силу вимог ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від сплати державного мита звільняються органи праці та соціального захисту населення - позивачі та відповідачі - за позовами до суду щодо призначення і виплати всіх видів державної соціальної допомоги, компенсацій, виплат та доплат, установлених законодавством.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення судового збору з Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради за подання апеляційної скарги на постанову Замостянського районного суду м.Вінниці від 03 жовтня 2011 року.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 201 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду з підстав: правильне по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради задовольнити частково.

Постанову Замостянського районного суду м.Вінниці від 03 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради про стягнення заборгованості змінити.

Абзац третій резолютивної частини постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 03 жовтня 2011 року викласти наступним чином:

"Зобов'язати Департамент праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_2 різницю в компенсаціях за шкоду, заподіяну здоров'ю, при встановленні ІІ групи інвалідності у розмірі 15 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням виплачених сум".

В іншій частині постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 03 жовтня 2011 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.