Справа № 2а-5141/12/2170
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2015 р. м. Київ К/800/47319/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2014 року

у справі №2а-5141/12/2170

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у місті Нова Каховка Херсонської області Державної податкової служби (правонаступником якої є Новокаховська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Херсонській області)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Нова Каховка Херсонської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05 грудня 2012 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2013 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2014 року постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2013 року було скасовано та прийнято нову постанову. Позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області ДПС № від 05 грудня 2012 року.

В касаційній скарзі Новокаховська ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2014 року та залишити в силі постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2013 року.

У запереченні на касаційну скаргу фізична особа - підприємець ОСОБА_1, посилаючись на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2014 року.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області ДПС була проведена невиїзна документальна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань правових відносин з ТОВ «Арсаон», за результатами якої складений акт від 21 листопада 2012 року № 1062/172/НОМЕР_2.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги: частини 1 статті 203, статей 215, 216, 228, 626, 629 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (пункт 5 статті 203 Цивільного кодексу України) по правочинах, здійснених фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 з ТОВ «Арсаон»; пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за лютий 2012 року на 124166,70 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що на адресу відповідача надійшов акт Кіровоградської ОДПІ від 17 вересня 2012 року № 655/1520/37867421 «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Арсаон» щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за січень, лютий, квітень 2012 року, в якому було вказано, що до Кіровоградської ОДПІ надійшли довідки: № 3287/7/22-5/37883642 від 28 серпня 2012 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Інтегра Лімітед» щодо наявності ознак фіктивності та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності, зокрема, з ТОВ «Арсаон» у лютому 2012 року», № 3225/22-8/36085980 від 23 серпня 2012 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Бау Тек» щодо підтвердження господарських відносин, зокрема, з ТОВ «Арсаон» у квітні 2012 року», № 3262/22-3/35939499 від 27 серпня 2012 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «О-Лекс Плюс» щодо підтвердження господарських відносин, зокрема, з ТОВ «Арсаон» у січні 2012 року», за результатами яких було встановлено: неможливість фактичного здійснення ТОВ «Інтегра Лімітед», ТОВ «Бау Тек» та ПП «О-Лекс Плюс» господарських операцій через відсутність матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу; відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю складських приміщень, транспортних засобів; порушення частини 1 статті 203, частини 1 статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «Інтегра Лімітед», ТОВ «Бау Тек», ПП «О-Лекс Плюс» з постачальниками та покупцями; відсутність об'єктів, які підпадають під визначення пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, з огляду на що усі операції купівлі-продажу, здійснені ТОВ «Інтегра Лімітед», ТОВ «Бау Тек», ПП «О-Лекс Плюс», не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже мають ознаки нікчемності та є нікчемними по ланцюгу до вигодонабувача. Також, у цьому акті було вказано, що у висновку ГВ ПМ Кіровоградської ОДПІ Кіровоградської області ДПС від 14 вересня 2012 року № 1531/07-5023 зазначено, що стислий аналіз інформації свідчить про відсутність на даний час у ТОВ «Арсаон» ознак фіктивності та про наявність ознак сумнівності факту реального здійснення господарської діяльності у січні, лютому та квітні 2012 року.

Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що позивач (експедитор-1, повірений) неправомірно включив до складу податкового кредиту лютого 2012 року податок на додану вартість у сумі 124166,70 грн. по господарських операціях з ТОВ «Арсаон» (експедитором-2, довірителем) згідно договору-доручення на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом № 02/12 від 01 лютого 2012 року на підставі формально складених первинних бухгалтерських документів, оскільки фактично операції з оприбуткування, приймання-передачі послуг між позивачем та ТОВ «Арсаон» не проводились.

05 грудня 2012 року ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області ДПС на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 155208,37 грн., у тому числі: 124166,70 грн. - за основним платежем, 31041,67 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту реальності господарських операцій з ТОВ «Арсаон», оскільки акти виконаних робіт та договір №02/12 від 01 лютого 2012 року не містять чіткого переліку виконаних робіт (послуг), з урахуванням того, що наявність доказів перевезення вантажів ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» не є достатнім доказом того, що в цих операціях приймав участь позивач.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Арсаон» підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, зокрема, податковими накладними, платіжними дорученнями, актами здачі-приймання робіт, у яких вказані маршрути перевезень, які супроводжувались позивачем, з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази, які під час здійснення господарських операцій з ТОВ «Арсаон» позивач був обізнаний про обставини діяльності цього контрагента та контрагентів у ланцюгу постачання, а також зважаючи на те, що такі висновки податкового органу ґрунтуються лише на інформації, викладеній у актах про неможливість проведення зустрічних перевірок..

Однак, з такими висновками судів колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно положень абзацу 1 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За визначенням, наведеним у підпункту 14.1.26 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції відзначає, що наявність у покупця (замовника) належно оформлених документів, які відповідно Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) необхідні для віднесення витрат на оплату вартості товарів (робіт, послуг) до складу витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, а сум податку на додану вартість, сплачених у складі вартості придбаних товарів (робіт, послуг), до податкового кредиту, не є безумовною підставою для формування витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та податкового кредиту за такими операціями, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування реальності господарських операцій з ТОВ «Арсаон» позивач, крім наявності у нього необхідних первинних бухгалтерських документів (податкових накладних, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжних доручень) посилався на те, що: такі операції були зумовлені необхідністю належного виконання ним як експедитором зобов'язань по договору про надання транспортно-експедиційного обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 09-11 від 30 вересня 2011 року, укладеному з ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» (замовником), яким було передбачено право експедитора (позивача) укладати від імені замовника договори та угоди з третіми особами, транспортними, експедиторськими та іншими організаціями для виконання зобов'язань по цьому договору (пункт 3.1.3) (т.1 арк. справи 106-107); зобов'язання позивача перед ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1», які виникли по договору № 09-11 від 30 вересня 2011 року, були виконані позивачем у повному обсязі, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т.1 арк. справи 108-128); в системі перевезення вантажів ОСОБА_1 є посередником (логістом), з огляду на що у нього не залишаються товарно-транспортні накладні (т.1 арк. справи 51).

Відповідно до умов договору-доручення на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом № 02/12 від 01 лютого 2012 року, укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (експедитором-1, повіреним) та ТОВ «Арсаон» (експедитором-2, довірителем), перевезення здійснюються на підставі заявки, яка є невід'ємною частиною цього договору (пункт 1.2 статті 1 договору); відповідно до умов цього договору експедитор-1 являється довіреною особою експедитора-2. Зважаючи на відомості про місцезнаходження транспорту, експедитор-1 пропонує експедитору-2 до розгляду різні завантаження (пункт 2.1 статті 2 договору); експедитор-2 зобов'язується виконати перевезення ва6нтажів, а експедитор-1 передати до перевезення вантаж згідно заявки та оплачувати встановлену вартість кожного перевезення за рахунок коштів замовника (пункт 2.2 статті 2 договору); експедитор-1 зобов'язується здійснити повний розрахунок з експедитором-2 не пізніше 5 банківських днів після надання експедитору-1 рахунка та одного екземпляра товарно-транспортної накладної, якщо у заявці не обумовлені інші строки оплати.

Умовами договору про надання транспортно-експедиційного обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 09-11 від 30 вересня 2011 року, укладеного між ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» (замовником) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (експедитором), передбачено, що експедитор зобов'язується за винагороду та за рахунок замовника укладати договори на перевезення вантажів та організовувати виконання вказаних у заявці додаткових послуг, пов'язаних з перевезенням (пункт 1.1 статті 1 договору); заявка на перевезення містить інформацію про характер вантажу, його вартість з вказівкою на особливості вантажу - небезпечність, габарити, вагу, спеціальні умова при завантаженні, дату та час поставки транспорту під завантаження, адресу і контакти вантажовідправника та вантажоотримувача, маршрут, проміжкові пункти слідування та вид транспорту (пункт 1.3 статті 1 договору); кожне перевезення, а також виконання розрахунків між сторонами підтверджується відповідним товарно-транспортним документом та підписаним сторонами актом виконаних робіт (пункт 2.3 статті 2 договору).

Разом з цим, суди попередніх інстанцій не перевірили, чи оформлялись між позивачем та ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» відповідні заявки, на підставі яких ТОВ «Арсаон» подавало позивачу транспорт під завантаження, чи складались сторонами вказаних вище договорів товарно-транспортні документи (товарно-транспортні накладні, шляхові листи вантажного автомобіля тощо), та з огляду на пояснення про наявність таких документів не витребували такі документи у суб'єкта господарювання, у якого вони зберігаються, тоді як як зазначені обставини стосуються предмету доказування та підлягають обов'язковому встановленню судом.

Крім іншого, згідно з пунктом 4.4 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА України № 236 від 22 квітня 2011 року, у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання (далі - Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) (далі - Журнал реєстрації довідок/актів) (додаток 4) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.

З наведеного слідує, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання складається не за результатами проведення зустрічної звірки чи перевірки суб'єкта господарювання, а у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, з огляду на що зазначений акт може бути лише носієм інформації щодо наявності фактів, які унеможливлюють проведення зустрічної звірки та не може містити інформацію щодо фінансово-господарських відносин суб'єктів господарювання.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій також не надали належної оцінки вказаним правовим нормам.

Таким чином, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2013 року та постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2014 року підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді суди повинні також врахувати, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту. Лише достовірне встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

При новому розгляді справи суду слід урахувати, що згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняте обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2013 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2014 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна