Справа № 2а-8291/12/2670
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2015 р. м. Київ К/800/28711/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю секретаря представників сторін: від позивача: від відповідача:Муравйов О. В. Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко М. П. ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
на постанову та ухвалуОкружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2014 року Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 року
у справі№ 2а-8291/12/2670
за позовомСубєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2014 року у справі № 2а-8291/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 року, скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби від 18.05.2012 року № .

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, прийняти нове про відмову в позові. Свої вимоги заявник обґрунтовує порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, п. 286.6 ст. 286, п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_6 за період з 01.01.2009 року по 31.12.2011 року складено акт від 04.05.2012 року № 9/1702-, яким зафіксовано порушення п. 177.2 ст. 177, п. 187.1 ст. 187, ст. 287 Податкового кодексу України, ст. 206 Земельного кодексу України, ст. 2 Закону України «Про плату за землю».

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.05.2012 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 72 803,25 грн., з яких за основним платежем 68553,73 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 4 249,52 грн.; № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 24 038,81 грн., з яких за основним платежем 19 455,05 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4 863,76 грн.; № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на землю в сумі 28 939,52 грн., з яких за основним платежем 28 939,52 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 0,00 грн.

Предметом оскарження у справі є податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби від 18.05.2012 року № .

Справа в касаційному порядку переглядається повторно.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскільки позивач протягом 2011 року був платником єдиного податку і використовував належне йому нежиле приміщення АДРЕСА_1 для провадження підприємницької діяльності, відповідно земельна ділянка, яка нерозривно пов'язана із даною нерухомістю, також використовується для провадження підприємницької діяльності, підстав для нарахування грошового зобов'язання з податку на землю. Також суди дійшли висновку щодо відсутності підстав для нарахування податку на землю за 2009-2010 роки, з огляду на те, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про плату за землю» позивач не є суб'єктом плати за землю.

Колегія суддів вважає такий висновок судів передчасним, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

У справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи вчинені вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України мотивувальна частина постанови повинна містити встановлені судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Аналогічні вимоги встановлено ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України до ухвали суду апеляційної інстанції.

Відповідач в акті перевірки зазначає, що позивач оподаткування одержаних доходів від здійснення діяльності з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року здійснювала, використовуючи спрощену систему оподаткування, в період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року використовувала загальну систему оподаткування, а в 4 кв. 2011 року зареєструвалась платником єдиного податку, про що було зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10.12.2013 року.

Проте, вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанції вказали, що позивач перебувала протягом 2011 року на спрощеній системі оподаткування, не спростувавши з посиланням на допустимі докази вищевказані доводи відповідача.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки посиланням податкового органу на лист від 13.09.2011 року № 5217/ш/17-212, яким платника повідомлено про анулювання свідоцтва про сплату єдиного податку на 2011 рік.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції в ухвалі від 10.12.2013 року зазначив, що з урахуванням п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України судам для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов'язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

В порушення вказаної норми судами першої та апеляційної інстанцій не виконано вказівки касаційного суду та не встановлено вказані обставини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справі підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, встановити на підставі належних та допустимих доказів періоди в яких позивач перебув на спрощеній системі оподаткування, визначити суми нарахування податку на землю та штрафні санкції окремо за 2009-2010 роки та 2011 рік, з врахуванням вимог Кодексу адміністративного судочинства України щодо допустимості доказів (статті 70) та обов'язку доказування (стаття 71), і вирішити спір згідно із законодавством.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 року у справі № 2а-8291/12/2670 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

Судді О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак