Справа № 805/489/15-а
Суддя: Казначеєв Е.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голубова Л.Б.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року справа №805/489/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Васильєвої І.А., Жаботинської С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 р. у справі № 805/489/15-а (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві за жовтень-грудень 2014 року у розмірі 193,23 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області звернулося до суду з адміністративним позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дзержинську Донецької області про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві за жовтень-грудень 2014 року у розмірі 193,23 гривень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено. Суд першої інстанції стягнув з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дзержинську Донецької області на користь управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області витрати на виплату та доставку пенсій, у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві за жовтень-грудень 2014 року у розмірі 193 гривні 23 копійки.

Відповідач не погодившись з прийнятим судом першої інстанції судовим рішенням подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі відповідач вказує на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, тому просив скасувати постанову суду першої інстанції.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області та відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дзержинську Донецької області складені та підписані акти щомісячної звірки витрат по особових справ потерпілим, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві за період з жовтня по грудень 2014 року (а.с. 9-11).

Відповідно до матеріалів справи відповідачем до відшкодування не прийняті витрати на виплату пенсії ОСОБА_2 на загальну суму 193,23 гривень у зв'язку з тим, що смерть годувальника ОСОБА_3 відбулася на виробництві за межами України.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105), яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене абзацом другим пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1105, відповідно до якого якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1105, закріплене, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між ФСС і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону № 1105-XIV, у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди про гарантії встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом наведеної норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ, у зв'язку із виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії, у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі й пенсії особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, або пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Зазначена правова позиція відображена у висновках Верховного Суду України в рішенні від 20 травня 2014 року № 21-136а14.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14).

ОСОБА_2 призначена пенсія по втраті годувальника - ОСОБА_3, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві 19 травня 2010 року, що встановлено на підставі протоколу про призначення пенсії № 15/983 від 22 листопада 2010 року (а.с. 13).

ОСОБА_3 загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 19 травня 2010 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Казкомсервіс», (Атирауська область, Жилиойський район, місто Кульсари, Промзона, Республіка Казахстан), що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві та свідоцтвом про смерть (а.с. 13, 15-16).

З огляду на викладене витрати позивача, пов'язані з виплатою ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишньої республіки СРСР - Республіки Казахстан, підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків, як належного страховика від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Стосовно посилання апелянта на безпідставність застосування приписів Угоди про гарантії від 13 березня 1992 року та розповсюдження на данні правовідносини приписів Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків (підписана 9 вересня 1994 року частиною держав колишнього СРСР, серед яких і Україна; далі - Угода про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди), колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 2 зазначеної Угоди передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалося на працівника у момент отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті.

Роботодавець, відповідальний за заподіяння шкоди, здійснює його відшкодування відповідно до свого національного законодавства.

Згідно зі статтею 7 цієї ж Угоди, у разі ліквідації підприємства, відповідального за шкоду, заподіяну працівникам, і відсутності його правонаступника Сторона, на території якої ліквідовано підприємство, гарантує відшкодування шкоди цим працівникам відповідно до національного законодавства.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що Угода про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди регулює інші відносини, а не ті, які є предметом спору у даній справі, та пов'язані з відшкодуванням Управлінню ПФУ витрат на виплату і доставку пенсії особі, яка втратила годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався на підприємстві, розташованому на території Республіки Казахстан, як держави СНД.

Стосовно посилання апелянта на те, що законодавством передбачено здійснення відповідних розрахунків між Фондами на централізованому рівні, тобто між Фондом соціального страхування від нещасних випадків та Пенсій ним фондом України, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» безпосереднє управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція.

За змістом ст. 18 цього ж Закону виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом і Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду є, зокрема, її відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Згідно п. 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, вимоги управління Пенсійного фонду України про відшкодування відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України витрат, пов'язаних із виплатою та доставкою пенсій пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишньої республіки СРСР, відповідають змісту його прав як робочого органу Пенсійного фонду України щодо відшкодування понесених ним витрат та узгоджуються із компетенцією та основними завданнями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, визначеними розділами 2, 3 Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженого постановою правління Фонду від 20 квітня 2001 року № 15.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 17 червня 2014 року у справі № 21-193а14.

За таких обставин, відмова Фонду відобразити в акті щомісячної звірки витрати за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, протиправна.

З врахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню витрат на виплату та доставку пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, за жовтень-грудень 2014 року у розмірі 193,23 гривень

Беручи до уваги вищевикладене, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини по справі та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 195 ст. 196, 197, п. 1 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 р. у справі № 805/489/15-а залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 р. у справі № 805/489/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Е.Г.Казначеєв

Судді: І.А.Васильєва

С.В. Жаботинської