Справа № 814/2064/14
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2064/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Яковлева Ю.В.,

- Вербицької Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2014 року про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ямур-Трейд» до Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, ОСОБА_2, за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ямур-Трейд» звернулось до суду з позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, ОСОБА_2, за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання незаконними дій державного виконавця Дзюби О.В. Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції щодо складання акту опису й арешту майна від 21.11.2013 року та виключення з вказаного акту майна, що є предметом договору про відповідальне зберігання з правом використання від 09.12.2012 року.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2014 року закрито провадження за вказаним позовом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки позовні вимоги не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою відповідач - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спірне питання та закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції, враховуючи, що справа пов'язана зі спором про право на майно, дійшов висновку, що захист прав заінтересованою особою (не сторони та не учасника виконавчого провадження) здійснюється шляхом пред'явлення позову про виключення майна з-під арешту (зняття арешту) в цивільному судочинстві з залученням в якості відповідача власника майна та інших осіб, які на нього претендують.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV.

Згідно частини 1 статті 17 вказаного Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Статтею 32 зазначеного Закону передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частиною 2 статті 57 зазначеного Закону передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до частини 5 цієї ж статті Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

За приписами ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Згідно з частиною 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права (п. 1), припинення дії, яка порушує право (п. 3) та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Статтею 1 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що захист порушених прав фізичних осіб є завданням цивільного судочинства, та справи про захист порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин проводиться за правилами іншого судочинства, розглядаються в порядку цивільного судочинства (ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010 року № 3 (в редакції Постанови № 10 від 12.09.2014 року) судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Тобто, з наведеного вбачаться, що особа, що не є стороною виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом, виданим, зокрема, судом цивільної юрисдикції, може оскаржити в адміністративному порядку дії чи бездіяльність державної виконавчої служби щодо арешту (опису) майна боржника у цьому виконавчому провадженні лише у разі відсутності спору про право на це майно.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, на виконанні відповідача знаходиться виконавче провадження ВП № 35200670 про стягнення, на підставі виконавчого листа від 12.10.2012 року № 2-3357/2011 виданого Центральним районним судом м. Миколаєва, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 46183,04 грн.

В випадку, що є предметом судового дослідження, виконавче провадження, в ході якого накладено арешт на спірне майно, відкрито по виконанню рішення суду по цивільній справі.

21.11.2013 року в межах вказаного виконавчого провадження відповідач склав акт опису й арешту майна боржника до якого включено майно, яке, як вважає позивач, боржнику не належить, а належить позивачу на праві власності, а саме вказане майно передане позивачу ТОВ «Веселинівські мініральни води» в рахунок погашення заборгованості по договору купівлі - продажу № 18-д/09 від 15.05.2009 року згідно акту приймання - передачі від 19.09.2012 року.

При цьому позивач, як власник майна, посилається на відповідні норми Цивільного кодексу України, які гарантують йому право власності на майно та обумовлюють порядок його дій при неправомірному заволодінні іншими особами його майном чи створення цими особами перешкод у користуванні майном.

Також, відповідачем у даній справі ТОВ «Ямур-Трейд», в тому числі, визначено фізичну особу боржника - ОСОБА_2, майно якої описано та арештовано оскаржуваним актом.

Крім того, як вбачається з наявних в матеріалах справи пояснень третьої особи - ОСОБА_5, останній вказує, що майно, описане та арештоване оскаржуваним актом перебуває у нього в заставі, згідно відповідних кредитних договорів, договорів застави майна та договорів уступки права вимоги від 24.05.2007 року, від 04.06.2007 року, від 17.03.2011 року відповідно.

Тобто, з наведеного вбачається, що між учасниками процесу існує спір про право на майно, що описано та арештовано, оскаржуваним актом, що, враховуючи вимоги п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010 року № 3 (в редакції Постанови № 10 від 12.09.2014 року), виключає можливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Зазначена правова позиція висловлена, також, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.02.2015 року № К/800/51355/14.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до зазначених вище положень законодавства та обставин, викладених у позовній заяві, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розгляд справи за вказаними позовними вимогами не входить до компетенції адміністративних судів, а має розглядатись в порядку цивільного законодавства місцевим загальним судом.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 199 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2014 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2014 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ямур-Трейд» до Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, ОСОБА_2, за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: /М.П. Коваль/

Суддя: /Ю.В. Яковлев/

Суддя: /Н.В. Вербицька/