Справа № 2а-1961/10/0870
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2010-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2010 року 11год. 16 хв. Справа № 2а-1961/10/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лазаренко М.С.

при секретарі Гончаренко Н.А.

за участю представників

від позивача: Мушер О.М.

від відповідача: Заболотній О.А.

розглянув в відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Континент»

до: Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя

про: визнання та скасування рішень та визнання податкової звітності поданою

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельний будинок «Континент» звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними та скасування рішень, що викладені в листі від 22.02.2010 року №2608/10-28 та в листі від 16.03.2010 року №3776/10/28, визнання податкової звітності, а саме податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2010 року (з додатками №1, №5), податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2010р. (з додатками №1, №5) та визнання їх такими, що подані, посилаючись на те, що під час прийняття оскаржуваних рішень відповідач не зазначає, який саме рядок не був заповнений товариством, або був невірно позначений, або, які саме показники повинні б бути відображені, а вони були відсутні.

У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши пояснення в їх обґрунтування аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що декларації з податку на додану вартість за січень 2010 рік та декларація з податку на додану вартість за лютий 2010 рік не відповідають вимогам: п.4.3, п.4.4 ст.4 Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України» та згідно п.4.5 ст.4 та з урахуванням викладеного в письмових запереченнях на адміністративний позов не визнається органом ДПС як подана звітність.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Торгівельний будинок «Континент» (далі за текстом - позивач) 22.02.2010р. подано до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя (далі за текстом - відповідач) декларації з податку на додану вартість за січень 2010 року з додатками №1 та №5 на паперовому носії безпосередньо шляхом подання примірників декларації, що підтверджується проставленням штемпелю «Отримано з попередженням про можливість невизнання».

22.02.2010 року листом №2608/10-28 відповідачем повідомлено позивача про те, що декларація з ПДВ за січень 2010 року оформлена з порушенням «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. №166 із змінами та доповненнями, внесеними наказом ДПА України від 17.03.2008р. №159 «Про внесення змін до податкової звітності з податку на додану вартість», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.03.2008р. за №224/14915 і Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків, затвердженого наказом ДПА України №827 від 31.12.2008р. (із змінами та доповненнями), а саме не відповідає вимогам пп.4.3 та пп.4.4 ст.4 Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків та згідно пп.4.5 ст.4 не визнається органом ДПС як подана звітність.

09 березня 2010 року позивачем було надіслано поштою до ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя декларацію з податку на додану вартість за лютий 2010 року з додатками №1 та №5, яку отримано 13.03.2010р. вх.. №6571 (реєстраційний номер 11485), що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Листом №3776/10/28 від 16.03.2010р. відповідач повідомив позивача, що відповідно до абз.5 пп.4.1.2 п.4.1 ст.4 Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ із внесеними змінами, та пп..4.3 п. 4 Порядку заповнення та подання податкової декларації з ПДВ, подана податкова декларація з ПДВ за лютий 2010 року не визнається податковим органом як податкова декларація оскільки не містить обов'язкових реквізитів.

Не погодившись з вказаними листами, позивач звернувся до суду про визнання їх протиправними та скасування і визнання податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2010 року та лютий 2010 рік поданою.

У частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування рішень, що викладені в листі від 22.02.2010 року №2608/10-28 та в листі від 16.03.2010 року №3776/10/28, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню.

Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Пп. 4.1.2 Закону України № 2181-ІІІ встановлено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

Якщо службова (посадова) особа контролюючого органу порушує норми абзацу першого цього підпункту, платник податків зобов'язаний до закінчення граничного строку подання декларації надіслати таку декларацію поштою з описом вкладеного та повідомленням про вручення, до якої долучається заява на ім'я керівника відповідного контролюючого органу, складена у довільній формі, із зазначенням прізвища службової (посадової) особи, яка відмовилася прийняти декларацію, та/або із зазначенням дати такої відмови. При цьому декларація вважається поданою в момент її вручення пошті, а граничний десятиденний строк, встановлений для поштових відправлень підпунктом 4.1.7, не застосовується.

Платник податків може також оскаржити дії службової (посадової) особи контролюючого органу з відмови у прийнятті податкової декларації у судовому порядку.

Незалежно від наявності відмови у прийнятті податкової декларації платник податків зобов'язаний погасити податкове зобов'язання, самостійно визначене ним у такій податковій декларації, протягом строків, установлених пунктом 5.3 статті 5 цього Закону.

Податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої), то такий платник податків має право:

- надати таку нову декларацію разом зі сплатою відповідного штрафу;

- оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження.

Положеннями пп. 4.1.4 Закону 2181 визначено, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Порядок заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 р. N 166 (у редакції наказу від 15 червня 2005 р. № 213), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 червня 2005 р. за №702/10982 (Порядок № 166).

Пунктом 1.1 Порядку № 166 визначено, що подання податкової декларації з податку на додану вартість (далі - декларація) передбачено пунктом 4.1 статті 4 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Пунктом 1.2 визначено, що декларація подається до податкового органу за місцем реєстрації особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість згідно з вимогами Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість».

Відповідно до пункту 1.3 Порядку № 166 декларація складається із вступної частини, службових полів та чотирьох розділів, з них платником заповнюються перші три розділи, службові поля та вступна частина, четвертий розділ заповнюється працівниками податкової інспекції (адміністрації) лише на оригіналі декларації, який залишається в податковій інспекції (адміністрації). Порядок заповнення декларації окремо за кожним розділом наводиться в розділі 5 цього Порядку.

Порядком № 166 встановлено, що звітний (податковий) період визначається в порядку, встановленому пунктом 7.8 статті 7 Закону, і може дорівнювати одному календарному місяцю (з урахуванням особливостей, викладених у пункті 2.2 цього Порядку) або одному календарному кварталу в залежності від обсягу оподатковуваних операцій за минулі дванадцять місячних податкових періодів (п. 2.1).

Згідно пп. 3.1 декларація до органів податкової служби може бути подана: на паперових носіях; на магнітних носіях з роздрукованими копіями файлів; засобами електронної пошти E-mail; поштовими відправленнями.

Відповідно до пп. 3.2 вступна частина, службові поля та чотири розділи податкової декларації з податку на додану вартість, податкової декларації з податку на додану вартість (спеціальної), податкової декларації з податку на додану вартість (переробних підприємств) та податкової декларації з податку на додану вартість (скороченої) подаються на двох двосторонніх аркушах формату А-4, скріплених між собою; додатки до декларацій, уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (до декларації з податку на додану вартість (скороченої)/(переробного підприємства)/(спеціальної)) - на аркушах формату А-4.

Згідно п.3.3 декларація заповнюється таким чином, щоб забезпечити збереження записів у ній та вільне читання тексту (цифр) протягом установленого строку зберігання звітності. Декларація може бути заповнена від руки чорнильною чи кульковою ручкою або видрукувана (заповнення олівцем не допускається), без виправлень і помарок; у рядках, де відсутні дані для заповнення, має бути проставлений прочерк.

Згідно п.4.3 Порядку №166 податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому разі, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією (письмове звернення надсилається поштою з повідомленням про його вручення) надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої), то такий платник податків має право: надати таку нову декларацію разом зі сплатою відповідного штрафу; оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження.

Аналізуючи зміст частини третьої підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (N 2181-III від 21.12.2000) суд зауважує на тому, що відповідач має право, а не обов'язок не визнавати податкову декларацію. При цьому зазначене обумовлює обґрунтоване безстороннє, добросовісне та розсудливе рішення. Як випливає з зазначеного підпункту закону підставою для не визнання податкової декларації є наступні критерії: не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. Оцінюючи ряд зазначених підстав, перелік яких є вичерпним, суд вважає, що зміст цих підстав визначає умови за яких здійснити належне оброблення декларації податковій службі є неможливим. При цьому така неможливість фактично має об'єктивний характер як по суті (відсутність чисел, рядків та іншого, що унеможливлює фактичну обробку декларації по суті) так і за правосуб'єктним аспектом (юридичних наслідків) оформлення і подання платником податків відповідної декларації. Представник відповідача в судовому засіданні жодним чином не зміг пояснити та/або спростувати обставин, за якими відсутність певних відміток (на які посилається відповідач) унеможливлює оброку поданих платником податків декларацій.

Судом встановлено, що пунктом 1.3 Порядку № 166 чітко встановлено, що декларація складається із вступної частини, службових полів та чотирьох розділів, з них платником заповнюються перші три розділи, службові поля та вступна частина, четвертий розділ заповнюється працівниками податкової інспекції (адміністрації) лише на оригіналі декларації, який залишається в податковій інспекції (адміністрації). Тому твердження відповідача про порушення позивачем при заповненні декларацій (в рядку "07" " не вказано відповідної відмітки, хоча заповнений рядок 21 відповідно розділу III декларації) не приймається судом до уваги, оскільки вказане поле заповнюється працівниками податкової інспекції (адміністрації). При цьому зазначені відмітки у вступній частині декларації робляться лише на оригіналі декларації, який залишається в податковій інспекції (адміністрації).

Тобто, при прийнятті рішення про невизнання декларацій з податку на додану вартість за січень, лютий 2010 року. відповідач не врахував, що відмітки, відсутність яких спричинила невизнання декларацій, проставляються саме працівниками податкової інспекції (адміністрації).

Суд враховуючи, що відповідач зобов'язаний діяти лише у відповідності до вимог статті 19 Конституції України та з дотриманням принципів, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вказати на непослідовність та упередженість дій відповідача. Зазначене випливає з того, що відповідачем прийнято декларації з податку на додану вартість за 2009 р., які також не містила відміток у рядках"07" та графі «до декларації додаються» хоча були також заповнений рядок 21 відповідно розділу III декларації.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд вважає дії відповідача щодо невизнання декларацій з податку на додану вартість за січень, лютий 2010 рік необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам Закону № 2181 та Порядку № 166.

Суд оцінюючи посилання відповідача на відсутність відповідних відміток, їх зміст та з огляду на те, що останні стосуються службових полів та вступної частини декларації, яка заповнюється працівниками податкової інспекції (адміністрації), приходить до висновку що відсутність зазначених відміток не унеможливлює належної обробки податковою службою таких декларацій. Прямими підтвердженням цього є факт прийняття відповідачем декларацій з податку на додану вартість за 2009 рік та належної їх обробки.

Отже, враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач при прийняті оскаржуваних рішень у формі відповідних листів діяв з використанням повноваження не з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); не пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Щодо позовних вимог про визнання податкової звітності ТОВ «Торгівельний будинок «Континент», а саме: податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2010 року (з додатками №1, №5) та податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2010р. (з додатками №1, №5) та визнання їх такими, що подані, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» завданнями органів державної податкової служби є: здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі - податки, інші платежі).

Зазначений вище Порядок №166 передбачає перевірку податковим органом поданої податкової звітності на наявність всіх обов'язкових вимог щодо заповнення та подання податкової декларації та порядок здійснення такої перевірки. Таким чином, передбачає прийняття податкової звітності передбачає вчинення податковим органом послідовних дій.

Таким чином, виключною компетенцією податкового органу є прийняття податкової звітності та здійснення її перевірки щодо відповідності вимогам податкового законодавства, відтак суд не може діяти всупереч наданим йому повноважень та приймати рішення, що належать до виключної компетенції іншого державного органу.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (N 254к/96-ВР від 28.06.96 р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності та наявність законних підстав для невизнання декларацій з податку на додану вартість за січень та лютий 2010 рік.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо невизнання декларацій з податку на додану вартість за січень, лютий 2010 рік необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства, таким чином позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішень ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, що викладені в листі від 22.02.2010р. №2608/10-28 та в листі від 16.03.2010р. №3776/10/28 є такими, що підлягають задоволенню, проте позовні вимоги, щодо визнання податкової звітності з податку на додану вартість за січень та лютий 2010 рік та визнання її такої, що подана, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 17, 19, 52, 94, 160, 163 КАС України, суд. -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя, яке викладене в листі від 22.02.2010 року №2608/10-28.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя, яке викладене в листі від 16.03.2010 року №3776/10/28.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Континент» судовий збір у розмірі 4 грн. 53 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова , якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а у разі складання постанови в повному обсязі - з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанову в повному обсязі буде виготовлено відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України.

Суддя М.С. Лазаренко

Постанову виготовлено у повному обсязі 14 червня 2010 року.