Справа № 826/20638/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Квайссер Фарма Україна" до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваних рішень, зокрема, в частині необґрунтованого застосування резервного методу визначення митної вартості товару.

У ході судового розгляду справи представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю, а представник відповідача не визнала позов та просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

У судове засідання 10 лютого 2015 року представник відповідача не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона відповідача повідомлена своєчасно та належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 10 лютого 2015 року судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження, про що відповідача повідомлено письмово.

До суду 12 лютого 2015 року через канцелярію від представника позивача надійшли додаткові письмові докази, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі зовнішньоекономічного контракту № 3 від 01 січня 2014 року, укладеного між позивачем та командитним товариством "Квайссер Фарма ГмбХ и Ко. КГ" (далі - контракт), позивачем на митну територію України ввезено фармацевтичну продукцію (далі - товар).

01 липня 2014 року позивачем подано відповідачу митну декларацію № 100260002/2014/170439 та відповідні документи з метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару.

Зокрема, разом із митною декларацією відповідачу надано: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами № 100/2013/0006758 від 30 грудня 2013 року; CMR № 164279 від 20 червня 2014 року; рахунок-фактуру (інвойс) № 91002323 від 20 червня 2014 року; доповнення до контракту № 1 від 01 січня 2014 року; доповнення до контракту № 1/2 від 01 січня 2014 року; контракт; внутрішній договір (контракт) доручення № 1402 від 04 березня 2014 року; сертифікат відповідності UA1.003.Х012699-13 від 05 листопада 2013 року; декларації виробника від 22 липня 2013 року, від 07 листопада 2013 року, від 21 лютого 2014 року, від 24 лютого 2014 року, від 15 квітня 2014 року, від 13 травня 2013 року, від 18 вересня 2013 року, від 29 жовтня 2013 року, від 29 листопада 2013 року, від 03 грудня 2013 року, від 11 грудня 2013 року, від 20 січня 2014 року, від 10 квітня 2014 року, від 05 травня 2014 року, від 03 червня 2014 року, від 19 травня 2014 року, від 14 травня 2014 року; інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю від 20 червня 2014 року № 2730; резервну позицію від 26 липня 2001 року № 950, сертифікат про походження товару від 19 червня 2014 року.

Митну вартість товару позивачем визначено за основним методом.

У відповідь відповідачем направлено позивачу електронне повідомлення, у якому зазначено, що надані позивачем документи містять розбіжності, а саме подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Також зазначено про необхідність надання позивачем додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, позивачем повідомлено відповідача про неможливість надання додаткових документів.

У зв’язку з викладеним, відповідачем прийнято оскаржувані рішення із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товару.

04 липня 2014 року позивачем оформлено товар за ціною, визначеною відповідачем, шляхом подання митної декларації № 100260002/2014/170485.

Суд погоджується з доводами представників позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних положень і обставин.

Так, відповідно до ст. 49, ч. 1 ст. 54, ч. 1 ст. 51, ст. 57 Митного кодексу України (далі - МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53, п. 1 ч. 4 ст. 54, ч. 12 ст. 264 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, при опрацюванні наданих для митного оформлення документів відповідачем виявлено, що надані позивачем документи містять неповні відомості.

Так, оскаржуване рішення про коригування митної вартості містить посилання на ст.ст. 54, 55 МК України, проте, не містить посилання на документи, подані позивачем в обґрунтування митної вартості товару.

За переконанням суду, вказане рішення не відповідає за формою та змістом Правилам заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 (далі - Правила № 598), щодо зазначення в графі 33 рішення причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договорі (контракту).

Митний орган зобов’язаний визначити конкретні обставини, які викликали сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити конкретні документи, надання яких підтвердить їх достовірність.

Відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. Наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не наведена. Правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована.

Можлива пов’язаність позивача та продавця товару не є підставою для коригування митної вартості.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 12-14 ст. 58 МК України, той факт, що продавець і покупець пов'язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у ч. 12 цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

У разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у ч. 12 цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Всупереч викладеному, оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить жодних обґрунтувань того, яким чином пов’язаність позивача і продавця вплинула на ціну товару, а отже, відповідно до ч. 14 ст. 58 МК України, взаємовідносини між позивачем і командитним товариством "Квайссер Фарма ГмбХ и Ко. КГ" вважаються такими, що не вплинули на ціну товару.

Враховуючи викладені обставини та виходячи з аналізу інших наданих позивачем для митного оформлення імпортованого товару документів, суд прийшов до висновку про відсутність у них розбіжностей та ознак підробки, а також про те, що вони містять усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а тому відповідачем необґрунтовано зобов’язано відповідача надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки позивачем вже надано усі необхідні для цього документи.

У ході судового розгляду справи відповідачем не спростовано контрактну ціну імпортованого товару, об’єктивну можливість і спроможність позивача визначити на підставі наданих для митного оформлення документів зазначену у них ціну товару, а також рівень митної вартості товару за ціною договору відповідно до ст. 58 МК України.

Отже, відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не дотримано норм МК України та Правил № 598, внаслідок чого порушено права позивача.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що оскаржувані рішення є протиправними та, як наслідок, підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з’ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Квайссер Фарма Україна" до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). У зв’язку з тим, що представниками позивача не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин