Справа № 2а-2042/11/2070
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

30 березня 2015 року м. Київ В/800/908/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Донця О.Є.,

Логвиненко А.О.,

Черпіцької Л.Т.,

Цуркана М.І.,

розглянувши заяву Харківської митниці Міндоходів про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2014 року, прийнятої за результатами розгляду касаційної скарги Харківської обласної митниці на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.11 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2011 року у справі № К/9991/58377/11 (№2а-2042/11/2070) за позовом Приватного підприємства "Компанія Таурус" до Харківської обласної митниці за участю Прокуратури Київського району м.Харкова про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и л а :

Харківська митниця Міндоходів звернулася з заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2014 року, прийнятої за результатами перевірки її касаційної скарги по справі за позовом Приватного підприємства "Компанія Таурус" до Харківської обласної митниці за участю Прокуратури Київського району м.Харкова про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2011, позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення - рішення Харківської обласної митниці форми "Р" від 09.02.2011 №13 та №14.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2014 року зазначені рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У заяві про перегляд Верховним Судом України вказаного рішення Вищого адміністративного суду України заявник ставить питання про його скасування, посилаючись на неоднакове застосування ст.ст. 69, 313 Митного кодексу України та підпунктів 4.2.1 та 4.2.2. пункту 4.2 статті 4 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Згідно зі статтею 313 Митного кодексу України класифікація товарів, тобто віднесення товарів до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД, є виключною компетенцією митних органів.

Незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи (стаття 69 Митного кодексу України).

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми в порядку, встановленому зазначеним Законом.

Підпунктом 4.2.2 п. 4.2. ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" визначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі, зокрема, якщо контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання.

По зазначеній справі суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що при оформленні вантажних митних декларацій з зазначенням коду товару компонент поліуретанового клею "Liofol Haerter UR 6082" позивач виконував чинне на час митного офорлення рішення митних органів про визначення коду товару №КТ-800-0895-09 від 23.07.2009 року та не міг керуватися ще не прийнятим на той час рішенням митних органів від 16.12.2010 року про класифікацію зазначеного вище товару за кодом УКТЗЕД 1.

Суд касаційної інстанції вважав вірним висновок судів про те, що дії позивача відповідали підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 "Про порядок погашення зобов,язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"

На підтвердження доводів заяви щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції наведених норм заявник посилається на судове рішення колегії суддів Вищого адміністративного суду України по справі від 24 листопада 2014 року № К/9991/41780/12.

По цій справі суди, відмовляючи у задоволені позову з ураховунням того, що митне оформлення ввезеного позивачем товару не було завершено, що достовірно встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач мав правові підстави для прийняття податкових повідомлень про нарахування податкових зобов'язань, у зв'язку з помилковим визначенням коду товарної номенклатури, зокрема, з посиланням на результати камеральної перевірки та на положення пп. "в" п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Колегія суддів по цій справі вважала, що дії відповідали підпункту 4.2.2. пункту 4.2 статті 4 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Аналіз наведених рішень суду касаційної інстанції дає підстави для висновку, що ухвалення різних за змістом судових рішень зумовлено наявністю різних обставин, на яких ґрунтувалися висновки судів, або не застосовувалися спірні норми матеріального права.

Відповідно до вимог пункту 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, на який посилається відповідач в заяві, підставою для перегляду судових рішень є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для допуску справи до перегляду Верховним Судом України.

Керуючись статтею 237, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Відмовити Харківської митниці Міндоходів у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Приватного підприємства "Компанія Таурус" до Харківської обласної митниці за участю Прокуратури Київського району м.Харкова про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)

з оригіналом згідно: