Справа № 807/80/15
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 рокум. Ужгород№ 807/80/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті C. І.

при секретарі судового засідання - Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивач: ОСОБА_1, адвокат Русин С.Г.

відповідача 1: Яблонський О.О. (довіреність від 18.08.2014 року № 20/186)

відповідача 2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Берегівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на займаній на час звільнення посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 14 квітня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 20 квітня 2015 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою (а.с.4-7) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - відповідач 1, УМВС України в Закарпатській області), третя особа - Берегівський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, якою просить: визнати нечинним та скасувати наказ УМВС України в Закарпатській області від 23.12.2014 року за № 250 о/с (про звільнення з органів внутрішніх справ) та зобов'язати поновити на займаній на час звільнення посаді в органах внутрішніх справ.

В судовому засіданні 9 лютого 2015 року позивачем надано суду заяву про зміну позовних вимог (а.с.73), якою (крім вимог первісного позову) просить суд зобов'язати виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 9 лютого 2015 року (протокольно, журнал судового засідання від 09.02.2015 року, а.с.74-76), враховуючи заявлену позивачем вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якості відповідача (співвідповідача) залучено Берегівський районний відділ УМВС України в Закарпатській області (далі - відповідач 2, Берегівський РВ УМВС).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ є безпідставним, так як звільнення за п. 64 "й" (в зв'язку з набранням законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ проведено при звільненні ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі законодавства про амністію, відтак, вказана норма застосована до спірних правовідносин невірно, в зв'язку наказ про звільнення підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на займаній на час звільнення посаді зі стягненням на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та його представник уточнені (збільшені) позовні вимоги підтримали з підстав, що наведені у позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач 1, в особі представника (діє на підставі довіреності УМВС України в Закарпатській області, наявній в матеріалах справи, а.с.69), надано суду заперечення на позов (а.с.70-72), згідно якого проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на наступне: враховуючи, що ОСОБА_1, притягнутий до кримінальної відповідальності за рішенням суду (вироком Берегівського районного суду від 3 квітня 2014 року), яке набрало законної сили (згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2014 року, якою змінено вирок Берегівського районного суду від 3 квітня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 від відбування призначеного за вироком покарання, в решті вирок залишено без змін), тобто, ухвалою апеляційного суду лише змінено вирок суду в частині відбування призначеного покарання, в частині визнання його винним за ст. 364 ч. 1, ст. 371 ч. 1 та ст. 366 ч. 1 Кримінального кодексу України - рішення суду залишено без змін, в зв'язку з чим та у відповідності до п. 64 "й" (в зв'язку з набранням законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнений зі служби в органах внутрішніх справ, у відповідності до наказу УМВС України в Закарпатській області від 23.12.2014 року за № 250 о/с.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у запереченні на позов, просить суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі, вказуючи на правомірність наказу про звільнення позивача з займаної посади.

Відповідач 2 заперечення проти позову суду не надав, явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про залучення до участі у справі в якості відповідача 2, про дату, час та місце судових засідань, відтак, згідно ч. 4 ст. 128 КАС України розгляд справи проведено за відсутності представника відповідача 2, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявним в матеріалах справи доказами, позивач (ОСОБА_1.) станом на час виникнення спірних правовідносин проходив службу органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Берегівського РВ УМВС України в Закарпатській області.

Наказом начальника УМВС України в Закарпатській області від 23 грудня 2014 року за № 250 о/с (а.с.9), відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено зі служби в органах внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Берегівського МВ УМВС України в Закарпатській області з 23 грудня 2014 року, за п .64 "й" (набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення … кримінального правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Підстава, згідно тексту наказу, вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2014 року, ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 28.10.2014 року та лист Берегівського районного суду Закарпатської області від 08.12.2014 року № 14759/14-вих1-кп/297/14.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УМВС України в Закарпатській області (та ухвалою суду від 09.02.2015 року до участі у справі залучено Берегівський РВ УМВС як співвідповідача) про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Закарпатській області від 23.12.2014 року № 250 о/с про звільнення його зі служби в ОВС, поновлення на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.2 ст.3 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень(крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження) та згідно п.2 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на спори з приводу проходження публічної служби, якою є, зокрема, служба в органах внутрішніх справ.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про міліцію" правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Ст. 18 Закону України "Про міліцію" встановлює, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України Постановою від 29 липня 1991 року за № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (з наступними змінами та доповненнями, далі - Положення).

Згідно п. 10 Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією України та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Відповідно до абзацу чотирнадцятого п. 8 Положення, встановлено можливість дострокового звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, яке провадиться в зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення, зокрема, кримінального правопорушення.

Звільнення зі служби в органах внутрішніх справ регулюється розділом VII "Звільнення зі служби" Положення, пунктом 64 (регулює звільнення зі служби осіб середнього, вищого і начальницького складу органів внутрішніх справ) встановлено звільнення зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) в зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення а вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", або кримінального правопорушення (підпункт "й" цього пункту).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, наказом начальника УМВС України в Закарпатській області від 23 грудня 2014 року за № 250 о/с (а.с.9), відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено зі служби в органах внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Берегівського МВ УМВС України в Закарпатській області з 23 грудня 2014 року, за п .64 "й" (набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення … кримінального правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Підстава, згідно тексту наказу: вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2014 року, ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 28.10.2014 року та лист Берегівського районного суду Закарпатської області від 08.12.2014 року № 14759/14-вих1-кп/297/14.

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 3 квітня 2014 року у справі № 297/1228/13-к (а.с.10-22) ОСОБА_1 визнаний винуватим у пред'явленому обвинувачені за ст. 364 ч. 1, ст. 371 ч. 1, ст. 366 ч. 1 та призначено йому покарання за ст. 364 ч. 1 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011 року №3207-VІ) до двох років шести місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади у правоохоронних органах та пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки та зі штрафом в розмірі 4250 (чотири тисячі двісті п'ятдесят) гривень, за ст. 371 ч. 1 КК України до двох років обмеження волі, за ст. 366 ч. 1 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011 року №3207-VІ) до одного року шести місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади у правоохоронних органах та пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на один рік; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш судового покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 два роки шість місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади у правоохоронних органах та пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки та зі штрафом в розмірі 4250 (чотири тисячі двісті п'ятдесят) гривень; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2014 року (а.с.23-32) задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про застосування до нього амністії; вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2014 року, ухвалений у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 16.01.2013 року щодо обвинуваченого ОСОБА_1 - змінено та на підставі п. "в" ст. 1 та ст. ст. 9, 10 Закону України від 8 квітня 2014 року "Про амністію у 2014 році" звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного йому за вироком Берегівського районного суду від 03 квітня 2014 року за ч. 1 ст. 364 (у редакції Закону України від 07.04.2011 року № 3207-VI), ч. 1 ст. 371 та ч. 1 ст. 366 ( у редакції Закону України від 07.04.2011 року № 3207-VI) Кримінального кодексу України із застосуванням ст. ст. 70, 75 цього Кодексу покарання у виді обмеження волі строком на два роки шість місяців з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади у правоохоронних органах та пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки, та зі штрафом в розмірі 4250 грн., з випробуванням з іспитовим строком два роки, як особу не позбавлену батьківських прав, яка на день набрання чинності цим Законом - 18 квітня 2014 року, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій не виповнилося 18 років, а у решті вирок залишено без зміни.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністією є повне або часткове звільнення відвідбування покарання певної категорії осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році", звільнено від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статі 12 Кримінального кодексу України осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, або дітей-інвалідів незалежно від їх віку.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23 грудня 2005 року № 12, звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінально-процесуальним законодавством відмова держави в особі компетентних органів від засудження особи, яка вчинила злочин, від застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру.

Так, за своїм змістом звільнення від кримінальної відповідальності характеризується такими моментами: не відбувається державний осуд особи, яка вчинила злочин (обвинувальний вирок суду не постановляється); до винного не застосовується покарання та через відсутність обвинувального вироку особа, звільнена від кримінальної відповідальності вважається такою, що не має судимості.

Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті цього правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У даному випадку Кримінальний кодекс України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально - караного діяння, а тому передбачені розділом IX Особливої частини Кримінального кодексу України підстави звільнення від кримінальної відповідальності визнаються нереабілітуючими.

Від кримінальної відповідальності звільняється особа, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, що містить склад конкретного злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Кримінальний кодекс України передбачає такі види звільнення від кримінальної відповідальності: у зв'язку з дійовим каяттям (ст. 45 КК України); за примиренням винного з потерпілим (ст. 46 КК України); передачею особи на поруки (ст. 47 КК України); зміною обстановки (ст. 48 КК України); закінченням строків давності (ст. 49 КК України); неповнолітньої особи із застосуванням примусових заходів виховного характеру (ч. 1 ст. 97); неповнолітньої особи у зв'язку з закінченням строків давності (ст. 106); на підставі Закону України про амністію (ст. 86) або на підставі акта помилування (ст. 87).

В усіх перелічених випадках особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК України умов і підстав.

Так, умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвнувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному Кримінально - процесуальним кодексом порядку відповідне судове рішення.

Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави, тобто, при застосуванні амністії особа фактично визнає свою вину, але вважається такою, що не вчиняла злочин.

Виходячи з наведеного, амністія характеризується звільненням від покарання (як пов'язаних з позбавленням волі, так і покарань, що не пов'язані з позбавленням волі) осіб, які вчинили злочин, тобто, обов'язковою умовою застосування акту амністії до особи є вчинення нею злочину та визнання особою вини у вчиненні цього злочину.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 3 квітня 2014 року (що набрав законної сили 28 жовтня 2014 року, згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2014 року) ОСОБА_1 визнаний винуватим у пред'явленому обвинувачені за ст. 364 ч. 1, ст. 371 ч. 1, ст. 366 ч. 1, листом від 08.12.2014 року за № 14759/14-вих (а.с.83) Берегівським райсудом надіслано до УМВС України в Закарпатській області вирок Берегівського районного суду та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області для відома та виконання, в зв'язку з чим та у відповідності до вимог п. 67 Положення - наказом УМВС України в Закарпатській області від 23 грудня 2014 року за № 250 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за п .64 "й" Положення (набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення).

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем 1 (оскільки до відповідача 2 позовом ставляться вимоги тільки в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу) доведено правомірність звільнення ОСОБА_1 зі служби органах внутрішніх справ в зв'язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення його до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, звільнення за яке передбачено п. 64 "й" Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, відтак, відповідачем 1 доведено правомірність оскарженого наказу УМВС України в Закарпатській області від 23 грудня 2014 року за № 250 о/с, в зв'язку з чим вимоги позову щодо визнання наказу про звільнення ОСОБА_1 нечинним та поновлення ОСОБА_1 в зв'язку з цим на займаній на час звільнення посаді - є необґрунтованими, суперечать нормам чинного законодавства та не відповідають обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим задоволенню не підлягають. В зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу та поновлення позивача - не підлягають задоволенню вимоги про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У відповідності до ч. ч. 2, 5 ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат, понесених відповідачами, судові витрати по справі не стягуються та за рахунок Держбюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 137, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Берегівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на займаній на час звільнення посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С.І. Рейті