Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Київ К/9991/22703/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Заїки М.М.,

Черпака Ю.К.,

секретар Мороз Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційні скарги Міністерства фінансів України та Державного казначейства України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 червня 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2011 року та Державного казначейства України на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати протиправною бездіяльності відповідачів по виконанню Постанови Кабінету Міністрів України № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року щодо невжиття реальних дій стосовно перерахунку та сплати позивачу недоплаченої заробітної плати, премій, набавок за вислугу років та інших надбавок, які є складовою частиною заробітної плати позивача, виходячи з положень Постанови Кабінету Міністрів України № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», якою було затверджено посадовий оклад позивача відповідно додатку 6 у розмірі 8 розмірів мінімальної заробітної плати за період з 19 березня 2007 року та зобов'язати зробити відповідний перерахунок.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29 червня 2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України Територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області по виконанню Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 щодо невжиття реальних дій стосовно перерахунку та сплати позивачу недоплаченої заробітної плати, премій, набавок за вислугу років та інших надбавок, які є складовою частиною заробітної плати позивача, виходячи з положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865, якою було затверджено посадовий оклад позивача відповідно додатку 6 у розмірі 8 розмірів мінімальної заробітної плати, починаючи з 19 серпня 2009 року. Зобов'язано Державну судову адміністрацію України, Державне казначейство України, Міністерство фінансів України, Територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області зробити перерахунок заробітної плати, премій, набавок за вислугу років та інших надбавок, які є складовою частиною заробітної плати позивача відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року з розрахунку 8 розмірів мінімальної заробітної плати на відповідний період, нарахування премії, надбавки за вислугу років та інших надбавок, які є складовою частиною заробітної плати позивача, виходячи з перерахованого посадового окладу з 19 серпня 2009 року. Зобов'язано Державне казначейство України при Міністерстві фінансів України провести видатки з державного бюджету, передбачені Державній судовій адміністрації України недоплаченої позивачу заробітної плати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2011 року апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області залишено без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 червня 2010 року - без змін.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суд від 29 березня 2011 року закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Міністерства фінансів України та Державного казначейства України, як помилково відкрите.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій представники Міністерства фінансів України та Державного казначейства України звернулися з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник Державного казначейства України звернувся з касаційною скаргою на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суд від 29 березня 2011 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу направити до апеляційного суду для судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційних скарг, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з жовтня 2001 року працює на посаді судді Краматорського міського суду Донецької області. Заробітна плата позивача обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, встановили, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865» від 31 грудня 2005 року № 1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865.

Однак, з такими висновками погодитись неможливо виходячи з наступного.

У статті 6 Конституції України міститься правова норма, згідно з якою державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Статус суддів, відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, визначається виключно законами України. Незалежність та недоторканість суддів на час виникнення спірних правовідносин гарантувалась нормами Закону України «Про статус суддів».

Згідно зі статтею 44 вказаного Закону заробітна плата судді, як складова його матеріального і соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді. Вона складалась з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. У свою чергу посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець диференційовано вирішив питання про оплату праці суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів, які виконують ще й обов'язки на адміністративних посадах, з тим, щоб досягти справедливого співвідношення в оплаті праці в залежності від обсягу виконуваної роботи. Іншого законодавчого акту з питань оплати праці суддів немає.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону 30 червня 2005 року та 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанови № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», згідно з абзацом другим пункту 1 якої посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01 червня 2005 року становив 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та № 865 «Про оплату праці суддів», якою затверджена Схема посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано, виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати.

Постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 повинна була набрати чинності з 01 січня 2006 року. Однак, до набрання чинності вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» було зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів, у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати - 332 грн.

Іншою постановою від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865» внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865, зокрема, постанову доповнено пунктом 4-1, згідно з яким також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені постановою від 03 вересня 2005 року № 865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови від 03 вересня 2005 року № 865 до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01 вересня 2005 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати 332 грн, що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 відбулося до моменту набрання нею чинності, ця постанова у редакції до внесення доповнень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 не була введена в дію, тому суди не мали підстав для висновку про те, що ці нормативні акти суперечать Закону України «Про статус суддів». Отже, висновок судів про незаконність дій відповідача не відповідає нормам матеріального права.

Крім того, постановою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2011 року постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року скасовано, у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено.

При цьому касаційним судом зазначено, що оскаржувані постанови не звужують існуючі гарантії незалежності суддів. Постанови Кабінету Міністрів України, що є предметом оскарження, не суперечать Закону України «Про статус суддів», прийняті в межах його повноважень Кабінету Міністрів України.

Отже, судом касаційної інстанції у справі щодо оскарження нормативно-правового акту органу виконавчої влади висловлено правову позицію щодо законності пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865.

Вирішуючи спір, суди не використали право зупинити провадження у справі до розгляду адміністративної справи щодо оскарження нормативно-правового акту органу виконавчої влади судом касаційної інстанції, не дали правової оцінки нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Залишаючи без змін судове рішення першої інстанції, суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки зазначеним обставинам та не виправив допущенні судом першої інстанції порушення норм матеріального права, у зв'язку з чим судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Що стосується ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2011 року, то закриваючи апеляційне провадження суд апеляційної інстанції застосував аналогію закону та керувався пунктом 4 частини 4 статті 157 КАС України, який передбачає можливість закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Однією з основних засад судочинства, визначених в статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 185 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Питання щодо розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду після закінчення апеляційного розгляду справи КАС України не врегульоване, однак закриваючи апеляційне провадження у справі суд апеляційної інстанції порушив права Міністерства фінансів України, Державного казначейства України на апеляційне оскарження судового рішення. Крім того, суд керувався нормою, яка передбачає підстави для закриття провадження у справі, а не апеляційного провадження, що тягне за собою порушення процесуального права.

Таким чином, оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

Допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги Міністерства фінансів України та Державного казначейства України задовольнити частково.

Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2011 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.В. Ліпський

Судді: М.М. Заїки

Ю.К. Черпак