Справа № 583/296/15-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 р.Справа № 583/296/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Калитки О. М. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Запара Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Охтирці та Охтирському районі Сумської області на постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.03.2015р. по справі № 583/296/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області третя особа Управління Пенсійного фонду України в м.Охтирці та Охтирському районі Сумської області

про визнання дій протиправними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИЛА:

02.02.2015 року позивач звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, який мотивує тим, що має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.08.2011 року, яка ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2012 р. залишена без зміни, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка Сумської області здійснити йому перерахунок державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру пенсії за віком, визначеному ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" з підвищенням її розміру у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та провести відповідні виплати з 10.02.2011 р. по 18.06.2011 р. включно з урахуванням виплачених коштів.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.03.2015р. позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області від 15 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження № 28471488 за виконавчим листом № 2-а-7120/11, виданим 29.08.2011 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області.

В задоволенні інших вимог відмовлено в зв'язку з їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі третя особа, Управління Пенсійного фонду України в м.Охтирці та Охтирському районі Сумської області, зазначає, що оскаржувана постанова прийнята без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, в порушення норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що джерелом фінансування розміру пенсії, яка нарахована ОСОБА_1 є державний бюджет, тому виплата коштів згідно з рішенням суду буде забезпечена за наявності фінансування з Державного бюджету України. Таким чином вважають, що Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирці та Охтирському районі Сумської області вжило всіх передбачених законодавством заходів по виконанню постанови Охтирського міськрайсуду від 18.08.2011 р. № 2-а-7120/2011, в зв'язку з чим просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.08.2011 року № 2-а-7120/2011 (а.с. 8), зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка Сумської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок державної пенсії, відповідно до вимог ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі не меншому 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру пенсії за віком, визначеному ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" з підвищенням її розміру у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та провести відповідні виплати з 10.02.2011 р. по 18.06.2011 р. включно з урахуванням виплачених коштів.

Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2012 р. вищезазначену постанову Охтирського міськрайсуду залишено без змін (а.с. 9).

На виконання постанови від 18.08.2011 року № 2-а-7120/2011 Охтирським міськрайонним судом Сумської області 29.08.2011 року видано виконавчий лист, на підставі якого 01.09.2011 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Сумській області Івашиною В.В. було відкрито виконавче провадження (а.с. 64), встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

12.09.2011 року начальник управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка листом повідомив підрозділ примусового виконання рішень про виконання постанови суду в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 та обіцяно про факт виплати підвищення повідомити додатково (а.с. 67).

15.11.2011 року державним виконавцем було накладено штраф на боржника за невиконання рішення суду у розмірі 680 грн., 23.11.2011 року було накладено штраф у подвійному розмірі (а.с. 71, 74).

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень від 14.12.2011 року дані постанови про накладення штрафів були скасовані в зв'язку з тим, що рішення суду не було виконано з незалежних від боржника причин (а.с. 75).

15 грудня 2011 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 76).

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань не звільняє боржника від виконання рішення суду, та не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1,2 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці , визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Стаття 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносити постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частинами 1,3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Судом встановлено, що підставою для винесення закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом № 2-а-7120/11 відповідачем взято розпорядження та лист УПФ України в Охтирському районі, яким державного виконавця повідомлено про здійснення перерахунку коштів на користь стягувача. Виплати за вказаним перерахунком не проведено у зв'язку з відсутністю державного фінансування з незалежних від боржника причин (а.с. 45).

З посиланням на п.11 ст.49 Закону України « Про виконавче провадження» державним виконавцем закінчено виконавче провадження.

Відповідно до п. 11 ст.49 Закону України « Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.75 цього Закону у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідачем вище зазначений порядок не додержаний.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті держаним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи положення вище зазначеної правової норми, колегія суддів зазначає, що закриття виконавчого провадження є фактично відмовою у виконанні судового рішення.

Відповідно до ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, що не було зроблено відповідачем.

Згідно п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення.

Часткове виконання боржником зобов'язань за виконавчим документом, не є підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно ст.49 Закону України « Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно ч.2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини Гордєєви і Гурбик проти України від 17.01.2006 р зазначено, що державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду. Таким чином, відмовою здійснити необхідні заходи для виконання остаточних судових рішень державні органи України частково позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції її корисного ефекту. Цього достатньо для того, щоб Суд міг зробити висновок про те, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Практика Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини - від 07.11.05 р. справа "Качко проти України", від 29.06.2004 року справа "Жовнір проти України", від 29.06.2004 року справа "Півень проти України") свідчить про те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У своєму рішенні по справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватись як складова частина "судового розгляду". Суд зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Виконання судового рішення не може бути поставлене у залежність від надходження або ненадходження коштів на розрахункові рахунки боржника, адже, зобов'язання органу пенсійного забезпечення згідно судового рішення щодо соціальних виплат за минулі періоди для боржника є безумовною зобов'язуючою обставиною.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведена правомірність дій щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

При цьому в матеріалах справи відсутні відомості про вручення позивачу копії постанови про закінчення виконавчого провадження № 28471488 від 15.12.2011 р., і відповідач не надав таких доказів суду.

Тому колегія суддів вважає обґрунтованим та підтвердженим те, що про існування наведеної постанови від 15.12.2011 року, а отже про порушення прав позивача, останньому стало відомо лише з листа Охтирського міськрайсуду від 15.01.2015 року, отриманого 26.01.2015 р. (а.с. 14). До суду з даним позовом позивач звернувся 02.02.2015 року, тобто, з додержанням строку, встановленого ст. 181 ч. 2 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Охтирці та Охтирському районі Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.03.2015р. по справі № 583/296/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Калитка О.М. Бондар В.О.
Повний текст ухвали виготовлений 20.04.2015 р.