Справа № П/811/352/15
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Справа № П/811/352/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд

в складі головуючого: судді Петренко О.С.

за участю секретаря судового засідання : Таранухи Т.М.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - Плахотній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до відповідача: Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з адміністративним позовом до Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - відповідач, Світловодська ОДПІ) в якому просить визнати протиправними та скасувати повідомлення-рішення:

- № від 27.10.2014 року про збільшення грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 195129,65 грн. та штрафних санкцій в розмірі 48782,41 грн.;

- № від 27.10.2014 року про стягнення штрафної санкції у розмірі 170,00 грн.;

- № від 27.10.2014 року про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем - 46490,00 грн. та штрафної санкції в розмірі 23245,00 грн.;

- № від 27.10.2014 року про збільшення грошового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб за основним платежем 1067,43 грн. і штрафної санкції у розмірі 606,86 грн.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями й мотивує позовні вимоги тим, що вказані рішення порушують права позивача, суперечать діючому законодавству, прийняті на основі необґрунтованих висновків перевіряючого податкового органу.

Позивач вважає, що висновки акта перевірки є необґрунтованими і незаконними, та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу, не підтверджені належними документами. Як наслідок, штрафні (фінансові) санкції застосовані згідно спірних податкових повідомлень-рішень на їх підставі, являються неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідачем подано письмові заперечення на позов, вимоги не визнаються в повному обсязі та зазначається, що прийняття оскаржуваних рішень обумовлено порушенням податкового законодавства, що виявлені під час перевірки, а тому рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

За таких обставин, відповідач зазначає, що оскаржувані рішення винесені правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 26.03.2015 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що сторонам оголошено в судовому засіданні після проголошення вступної та резолютивної частини постанови з урахуванням вимог ч. 2 ст. 167 КАС України

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності на підставі наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 зареєстрований в якості суб'єкта господарювання 29.01.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії НОМЕР_1 (т.1,а.с.11).

Досліджуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

На підставі наказу №394 від 12.06.2014р. посадовою особою Світловодської ОДПІ проведено документальну планову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт №290/17-01- від 14.07.2014 року (т.1,а.с. 36-48).

В акті перевірки податковим органом, серед інших, зафіксовано порушення:

- п.138.1, 138.4, 138.8 ст.138, пп.139.1.3, п.139.1 ст.139, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України - в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся у сумі 197426,81 грн., в тому числі за 2012 рік - 109017,13 грн., за 2013 рік - 88409,68 грн.;

- п.183.4 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України - в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість за період, що перевірявся на суму 73035,00 грн., в тому числі за квітень 2011 року - 8127,00 грн., травень 2011 року - 11405,00 грн., червень 2011 року - 7013,00 грн., липень 2011 року - 3048,00 грн., серпень 2011 року - 10866,00 грн., вересень 2011 року - 14276,00 грн., жовтень 2011 року - 18300,00 грн.;

- п.285.1 ст. 285, п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України - неподання звітності з плати за землю за 2012 та 2013 роки;

- пп.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України - відсутність документального підтвердження показників, відображених ФОП ОСОБА_2 у гр.4 додатку 5 до розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи (вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві) за 2012 та 2013 роки та Книзі доходів і витрат.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом прийнято:

- податкове повідомлення - рішення № від 01.08.2014 року про збільшення грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 197426,81 грн. та 49365,70 грн. штрафної (фінансової) санкції;

- податкове повідомлення - рішення № від 01.08.2014 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 73035,00 грн. та 37707,50 грн. штрафної (фінансової) санкції;

- податкове повідомлення - рішення № від 01.08.2014року про збільшення грошового зобов'язання з земельного податку в сумі 1071,11 грн. та 607,78 грн. штрафної (фінансової) санкції;

- податкове повідомлення - рішення № від 01.08.2014року про збільшення штрафної (фінансової) санкції в розмірі 510,00 грн.

Позивач, не погодившись з вказаними рішеннями оскаржив їх до Головного управління Міндоходів Кіровоградській області.

За результатами оскарження, рішенням про результати розгляду первинної скарги №180/10/11-28-10-01-08 від 13.10.2014 року, було залишено без змін податкове повідомлення - рішення № від 01.08.2014року про збільшення штрафної (фінансової) санкції в розмірі 510,00 грн., при цьому податкові повідомлення - рішення №, № та № від 01.08.2014 року - скасовано частково.

З урахуванням рішення ГУ Міндоходів у Кіровоградській області, Світловодською ОДПІ прийнято:

- податкове повідомлення - рішення № від 27.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 243912,06 грн., в тому числі основного платежу - 195129,65 грн. та 48782,41 грн. - штрафної (фінансової) санкції (т.1,а.с.6);

- податкове повідомлення № від 27.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок в сумі 170,00 грн. (т.1,а.с.7);

- податкове повідомлення - рішення № від 27.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 69735,00 грн., в тому числі за основним платежем - 46490,00грн. та 23245,00 грн. штрафної (фінансової) санкції (т.1,а.с.8);

- податкове повідомлення-рішення № від 27.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб на 1674,29 грн., в тому числі основного платежу - 1067,43 грн. та 608,86 грн. - штрафної (фінансової) санкції (т.1,а.с.9).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 27.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 243912,06 грн., в тому числі основного платежу - 195129,65 грн. та 48782,41 грн. - штрафної (фінансової) санкції суд зазначає наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено, що спір виник через висновки податкового органу про те, що позивачем під час проведення перевірки не надано відповіді на запит №6692/10/17-1-20 від 27.06.2014 року щодо формування собівартості продукції (стор. 14 акту перевірки). Крім того, податковим органом зазначено, що до складу документально-підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, неправомірно віднесено витрати на придбання товарів у ТОВ "Лігран" та витрат на постачання електроенергії (стор.15 акту перевірки).

Суд не погоджується з позицією податкового органу з огляду на наступні обставини.

Відповідно п.85.2. ст.85 Податкового кодексу України (далі ПК України) платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.3. ст. 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно пункту 44.6. статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання. крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Судом встановлено факт подання позивачем документів, до проведення перевірки, зокрема первинної документації на придбання товарно - матеріальних цінностей (стор.6-7акту перевірки).

Пунктом 138.2, статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9, пункту 139.1, статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами статті третьої Господарського кодексу України (далі ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Згідно статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Діяльність по придбанню товарів, матеріалів та виробництву продукції цих товарів, матеріалів супроводжується витратами підприємства. На окремих стадіях, при здійсненні окремих господарських операцій придбання товарів, матеріалів платник податку може не отримати доходів, а понести витрати. Законодавством не встановлено умов щодо прямої залежності формування податкового кредиту відповідного звітного періоду лише за тими господарськими операціями, внаслідок яких платник податків отримав дохід.

Представники позивача в судовому засіданні пояснили, що позивач працює з вторинною сировиною, при цьому процес виготовлення та переробки кінцевої продукції непередбачуваний, тому неможливо передбачити і прорахувати витрати на виготовлення готової продукції, оскільки вторинна сировина різна за своїм складом, за якістю, за відсотком забрудненості, а від цього технологічний процес (сортування, очистка, миття, грануляція, виготовлення кінцевої продукції). В залежності від виду процесу переробки використовується різний температурний режим, який пов'язаний з використанням електричної енергії. Тому калькуляція на виготовлення готової продукції певної кількості, яка складається по факту виготовлення готової продукції, містить загальну кількість матеріалу, який витрачено на виготовлення цієї продукції .

Суд погоджується з позицією позивача, що наведені вище фактори, унеможливлюють структурування формування валових витрат.

Щодо віднесення до складу витрат на придбання товарів у ТОВ "Лігран", суд зазначає наступне.

Так, податковим органом під час проведення перевірки зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_2 завищено склад валових витрат в частині неправомірного включення до їх складової суми вартості використаних у виробництві та реалізованих товарно-матеріальних цінностей за 2012 рік у розмірі 617146,67грн. ( в тому числі 23040,00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ "Лігран"), за 2013 рік - 475514,43 грн., чим порушено п.138.1, п.138.4, 138.8 ст.138 Податкового кодексу України, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (стор. 15 Акту перевірки).

Суд не погоджується з позицією податкового органу про неправомірне віднесення позивачем до складу валових витрат, витрат на придбання товарів у ТОВ "Лігран", оскільки правові відносини ФОП ОСОБА_2 з зазначеним контрагентом здійснені без мети реального настання правових наслідків.

Згідно положень статі 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як встановлено судом, обставини реальності здійснення господарських операцій ФОП ОСОБА_2 з ТОВ "Лігран" були предметом розгляду судом у справі №/811/2263/13-а. Судовими рішеннями у даних справах встановлено факти реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Лігран" (т.6,а.с.225-232,242-248).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, під час судового розгляду справи позивачем підтверджено належними та достатніми доказами факт реального здійснення господарських операцій з даним контрагентом-постачальником, а отже й правомірність формування валових витрат за наслідками даних господарських операцій. Виходячи з викладеного висновок відповідача в цій частині є неправомірним.

Щодо виключення витрат на постачання електроенергії, суд зазначає наступне.

Так, в ході перевірки податковим органом встановлено, що згідно даних Книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_2 на підставі платіжного доручення від 22.12.2011 року №113 включено до складу валових витрат (дата запису в Книзі - 13.02.2012р. у складі інших витрат) суму сплати за електроенергію Світловодському РЕМ ВАТ "Кіровоградобленерго" за грудень 2011 року у розмірі 10472,42 грн.

Таким чином, на думку податкового органу, позивачем завищено склад валових витрат (інші витрати) за 2012 рік в сумі 10472,42 грн.

Крім того, під час перевірки встановлено, що згідно даних Книги обліку на підставі платіжного доручення від 26.12.2013 року №333, ФОП ОСОБА_2 до складу валових витрат (інші витрати) включено суму попередньої оплати у розмірі 20648,00 грн. сплачену Світловодському РЕМ ВАТ "Кіровоградобленерго" під редакцією платежу "за активну е/енергію по рах.1049 П на січень 2014 року".

Отже, на думку податкового органу, позивачем завищено склад валових витрат за 2013 рік в сумі 20648,00 грн. (стор. 15 Акту).

Будь-які витрати суб'єкта господарювання, які віднесені ним до складу валових витрат мають підтверджуватись, зокрема, документами про облік основних засобів та нарахування амортизації (картки обліку основних засобів, акти приймання-передачі основних засобів, документи на їх придбання, акти вводу в експлуатацію, розрахунки нарахування амортизації, накази на проведення інвентаризації та її результати); порядок здійснення ремонтних робіт автомобілів тощо.

Згідно пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до п.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. №996, податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які згідно з Законом є документами, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

За змістом визначення, наведеного в Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, як випливає з визначень даних термінів, господарська операція є дія або подія, яка викликає зміни в структурі ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті минулих подій, виконання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому, та зобов'язань, у власному капіталі підприємства.

Судом встановлено, що позивач працює з вторинною сировиною, під час переробки якої використовується різний температурний режим, що в свою чергу пов'язано з використанням електричної енергії.

Згідно з пп.14.1.27 п.14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Отже, формування валових витрат платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих здійснення господарських операцій первинних документів.

Так, позивачем на перевірку та до суду надано належним чином завірені копії банківських виписок, зі змісту яких встановлено, що на підставі платіжного доручення від 22.12.2011 №113 ФОП ОСОБА_2 проведено оплату за активну електроенергію (за грудень) згідно рах.№1049 від 22.12.2011 р. на загальну суму 12566,90 грн. на користь Світловодського РЕМ ПАТ "Кіровоградобленерго" (т.1,а.с.156) та на підставі платіжного доручення від 26.12.2013 року №333 (дата проведення документу - 26.12.2013) здійснено передплату за активну електроенергію за січень 2014 року, згідно рахунку №1049/П від 02.12.2013 року на загальну суму 24777,60 грн. (т.1,а.с.132).

Таким чином, в судовому засіданні позивачем надано належно оформлені документи, які підтвердили понесені витрати на електроенергію.

При цьому, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що невідповідність дати здійснення витрат, зазначеній в Книзі обліку доходів і витрат фактичній даті сплати є помилкою під час оформлення Книги.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що податковим органом неправомірно виключено зі складу валових витрат, фактично понесених витрат за оплату спожитої електроенергії.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасуванню податкового повідомлення - рішення № від 27.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 243912,06 грн., в тому числі основного платежу - 195129,65 грн. та 48782,41 грн. - штрафної (фінансової) санкції.

Щодо податкових повідомлень - рішень про збільшення грошового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб суд зазначає наступне.

Під час перевірки, податковим органом встановлено факт неподання звітності ФОП ОСОБА_2 з плати за землю за 2012 та 2013 року та визначено до сплати податкове зобов'язання земельного податку на загальну суму 1071,10 грн.

Вказаних вище висновків, податковий орган дійшов з огляду на подання позивачем до Світловодської ОДПІ 05.12.2011 року повідомлення про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність (форма №20-ОПП, затверджена наказом Мінфін України від 09.12.2011 року №1588 та зареєстрованого в Мін'юсті 29.12.2011року за №1562/20300), в якому платником податків зазначено цех за адресою - АДРЕСА_1.

З огляду на подання вказаного повідомлення, податковим органом зроблено висновок, що позивач у періоді з 02.01.2012 року по 31.12.2013 року орендував будівлю прирельсового складу, проте плату за землю не сплачував (стор. 44-45 Акту перевірки).

В судовому засіданні позивач пояснив, що земельна ділянка, на якій розташоване орендоване нежитлове приміщення, що використовується ним для виробничих потреб йому не належить, договору про оренду землі не укладав, що не спростовано представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. № 2768-І1І (із змінами і доповненнями) (далі - Кодекс) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно до ст.124 Кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону (п.2 ст. 126 Кодексу).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161- XIV "Про оренду землі" (із змінами і доповненнями) (далі - Закон N 161) оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як передбачено статтею 13 Закону № 161, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України (ст.14 Закону № 161).

В судовому засіданні встановлено, що ФОП ОСОБА_2 договору оренди земельної ділянки загальною площею 330,031 кв.м, розташованої за адресою - АДРЕСА_1 не укладав, тому обов'язку подавати звітність з плати за землю та, відповідно, сплачувати земельний податок, не мав. Доказів, що земельна ділянки загальною площею 330,031 кв.м, розташованої за адресою - АДРЕСА_1 належить позивачеві, податковим органом не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що податковим органом неправомірно збільшено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб згідно податкових повідомлень-рішень № та № від 27.10.2014 року.

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 27.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 69735,00 грн., в тому числі за основним платежем - 46490,00грн. та 23245,00 грн. штрафної (фінансової) санкції суд дійшов наступних висновків.

В акті перевірки, податковим органом зазначено, що з 01.04.2011 року ФОП ОСОБА_2 перебуває на загальній системі оподаткування, перейшовши зі спрощеної системи оподаткування, згідно поданої заяви від 11.03.2011 року №4655/10. Згідно поданого звіту суб'єкта малого підприємництва від 04.04.2011 № платником визначено обсяг виручки від реалізації товарів у сумі 300782,20 грн.

Таким чином, на думку податкового органу, ФОП ОСОБА_2 повинен був зареєструватися платником ПДВ з 01.04.2011 року (стор. 35 Акту).

В судовому засіданні позивач пояснив, що в період до 01.04.2011 року перебував на спрощеній системі оподаткування, відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ №727).

В зв'язку з досягненням, станом на 01.04.2011 року, обсягу виручки від реалізації товарів в сумі 300782,20 грн., позивач прийняв рішення про добровільну реєстрацію платником податку на додану вартість, відповідно до п.183.1, 183.3 ст. 183 Податкового кодексу України.

31.03.2011 року позивачем подано до Світловодської ОДПІ заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Листом від 01.04.2011 року, Світловодська ОДПІ відмовила в реєстрації платником податку на додану вартість позивачу, в зв'язку з недотриманням вимог додатку 1 до Положення про реєстрацію платників ПДВ, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року №978 (т.6,а.с.214).

Крім того, позивачем подано заяву про перехід на загальну систему оподаткування з 01.04.2011 року, яку було задоволено.

В зв'язку з переходом на загальну систему оподаткування, 04.04.2011 року позивачем повторно подано заяву про добровільну реєстрацію платником податку на додану вартість у відповідності до п.183.1, п.183.3 ст.183 Податкового кодексу України.

Рішенням Світловодської ОДПІ від 07.04.2011 року, позивачу повторно відмовлено в реєстрації платником податку на додану вартість, в зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 не досягнуто загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг в розмірі 300000,00 грн. (без врахування ПДВ) на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п.181.1 ст.181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу. (п. 183.2 ст. 183 ПК України)

Згідно п. 183.7 ст. 183 ПК України заява про реєстрацію особи як платника податку подається особисто такою фізичною особою або безпосередньо керівником або представником юридичної особи - платника (в обох випадках з документальним підтвердженням особи та повноважень) до органу державної податкової служби за місцезнаходженням (місцем проживання) особи. У заяві зазначаються підстави для реєстрації особи як платника податку.

Відповідно до п.183.10 ст. 183 ПК України, будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

В матеріалах справи міститься копія реєстраційної заяви платника податку на додану вартість Форми №1-ПДВ (додаток до Положення про реєстрацію платників ПДВ) від 19.10.2011 року. Вказану заяву зареєстровано у Світловодській ОДПІ, як вбачається з вхідного штампу відповідного податкового органу (т.6,а.с.215-223).

Згідно п. 18 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого, особи, які перейшли на загальну систему оподаткування із спрощеної системи оподаткування і не були зареєстровані платниками податку на додану вартість, підлягають обов'язковій реєстрації платниками податку на додану вартість з урахуванням вимог пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу. Обсяг оподатковуваних операцій визначається починаючи з періоду переходу на загальну систему оподаткування.

А відтак, суд дійшов висновку про те, що обсяг операцій, які оподатковуються податком на додану вартість, за умови перевищення позивачем протягом останніх 12 календарних місяців 300 000 гривень сукупно, повинен визначатися для позивача не з квітня 2011 року, а після 28.10.2011 року, тобто з часу переходу ним на загальну систему оподаткування, оскільки отримана сума виручки позивачем в період до 01.04.2011 року була оподаткована шляхом сплати єдиного податку.

Таким чином, позивач не повинен нести відповідальність за неподання звітних податкових декларацій по ПДВ та не несе відповідальності за не нарахування або несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження відповідача, викладені в акті перевірки від 14.07.2014 року №290/17-01- суперечать вимогам чинного законодавства та не відповідають дійсності, а отже є неправомірними.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В процесі розгляду справи відповідачем не доведено суду правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, суд також вважає за необхідне присудити з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 27.10.2014 року за № , № , № , № .

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду підпис О.С. Петренко

Згідно з оригіналом