Справа № 2а-646/11/2670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2015р. м. Київ К/9991/96196/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача Литвин В.В.

відповідача Шила М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників (правонаступника Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків)

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.04.2011

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2011

у справі №2а-646/09/2670

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Домобудівельний комбінат №3»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.04.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2011, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення СДПІ у м.Києві по роботі з ВПП від 19.08.2008 №/0, №/0, від 08.12.2008 №/1.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.55 КАС України у справі проведено заміну сторони відповідача Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків на правонаступника - Міжрегіональне головне управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено виїзну позапланову перевірку ВАТ «ДБК-3» з питань правильності обчислення та своєчасності сплати до державного бюджету податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість при проведенні взаєморозрахунків з ТОВ «Торг Маркет Груп» за період з 01.06.2005 по 31.03.2007, за результатами якої складено акт №442/42-30/04012773 від 04.08.2008.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яке полягало в заниженні податку на прибуток на загальну суму 4467915,86 грн., та пп.7.4.1, пп. 7.4.5 п.7.4, пп. 7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», яке полягало в заниженні податку на додану вартість на загальну суму 3260981,35 грн.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.08.2008 №/0, яким за порушення пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» нараховано податкове зобов?язання у розмірі 6701873,83 грн., з яких 4467915,00 грн. основного платежу та 2233957,97 грн. - штрафних (фінансових) санкцій; та податкове повідомлення рішення №/0, яким за порушення пп.7.4.1, пп. 7.4.5 п.7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» нараховано податкове зобов?язання у розмірі 4891472,03 грн., з яких 3260981,35 грн. основного платежу та 1630490,68 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

За результатами адміністративного оскарження скарги платника залишені без задоволення, 12.11.2008 відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №/1, яким на підставі пп. 17.1.6 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов?язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» було нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2233957,97 грн. за платежем «податок на прибуток», яке було скасовано відповідачем в частині застосованої штрафної (фінансової) санкції в розмірі 88521,59 грн. та направлено позивачу нове податкове повідомлення-рішення від 08.12.2008 № /1, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2145436,38 грн.

Висновок податкового органу про заниження позивачем податкових зобов?язань з ПДВ та податку на прибуток ґрунтується на постанові Голосіївського районного суду м.Києва від 11.10.2007 про визнання недійсними установчих документів та свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «Торг Маркет Груп» з моменту реєстрації.

Судова колегія знаходить правильним висновок суду першої та апеляційної інстанції про відсутність у відповідача підстав для зменшення позивачу валових витрат та податкового кредиту за наслідками господарських операцій з ТОВ «Торг Маркет Груп» з огляду на підтвердження їх реального характеру.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до приписів підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то, відповідно до пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 цього Закону, сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Тобто необхідною умовою для формування валових витрат та віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 01.06.2005 по 31.03.2007 позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Торг Маркет Груп».

Згідно наданих до перевірки документів, вказані підприємства уклали між собою ряд договорів купівлі-продажу, за умовами яких продавець (ТОВ «Торг Маркет Груп») зобов?язується передати у власність покупця (ВАТ «ДБК-3») товар (навісний вентильований фасад системи «Інтерстоун»), а саме: контракт від 30.05.2005 № 261/1 на суму 125619,89 грн.; контракт від 20.04.2005 № 265 на суму 2760616,22 грн., контракт від 25.05.2005 № 269 на суму 3737175,64 грн., контракт від 25.07.2005 № 271 на суму 1324995,00 грн., контракт від 11.10.2005 № 273 на суму 1324995,00 грн., контракт від 27.10.2005 № 275 на суму 1324995,00 грн., контракт від 16.11.2005 № 277, від 14.02.2006 № 279 на суму 2339842,00 грн., контракт від 21.02.2006 № 281 на суму 110608,26 грн., контракт від 21.04.2006 № 283 на суму 1385689,80 грн., контракт від 05.06.2006 на суму 2339842,00 грн., контракт від 06.06.2006 на суму 1013389,70 грн., контракт від 20.07.2006 № 289 на суму 2355202,00, контракт від 12.09.2006 № 291 на суму 1195142,95 грн., контракт від 14.09.2006 № 293 на суму 1238893,18 грн., контракт від 09.10.2006 № 295 на суму 1066197,07 грн.

Згідно з умовами вказаних договорів поставка товару здійснювалась продавцем автотранспортом, з попереднім повідомленням покупця про дату прибуття товару за адресою: м. Київ, пр. Відрадний, 103; частина товарних позицій поставляється шляхом самовивозу за адресою: м. Київ, вул. Аеродромна, 10.

Виконання зазначених договорів підтверджено наявними у позивача первинними документами, які стали підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, у тому числі і податковими накладними, наявність яких відповідачем не заперечується. Оплата проведена в повному обсязі, шляхом безготівкових розрахунків, що підтверджується платіжними дорученнями, заборгованості по розрахункам з ТОВ «Торг Маркет Груп» на дату проведення перевірки не встановлено.

За доводами відповідача позивач не мав права формувати валові витрати, як це передбачено ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а також формувати податковий кредит відповідно до п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», з огляду на те, що постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.10.2007 визнано недійсними установчі документи та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Торг Маркет Груп» з моменту реєстрації, укладені позивачем з ТОВ «Торг Маркет Груп» договори є нікчемними.

Однак, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товарів (робіт, послуг) правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

У даному випадку спірні господарські операції були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

Подальше використання позивачем придбаних товарів у власній господарській діяльності підтверджується первинними документами, які наявні в матеріалах справи, були надані до перевірки, та досліджені судом.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем було надано товарно-транспортні накладні, талони замовника, акти про надання транспортно-експедиційних послуг, рахунки на оплату вартості перевезення та акти звірки взаєморозрахунків, складених між позивачем та ВАТ «Автотранспортне підприємство № 2», якими підтверджується перевезення придбаних у ТОВ «Торг Маркет Груп» товарно-матеріальних цінностей.

Судами попередніх інстанцій досліджувались обставини добросовісності позивача, при вчиненні згаданих господарських операцій, на час укладення та виконання правочинів позивач мав офіційну інформацію щодо свого контрагента з метою зменшення ризиків негативних наслідків вчинення господарських операцій, який був зареєстрований в ЄДРПОУ, був юридичною особою, наділеною цивільною правоздатністю і дієздатністю, перебував на обліку як платник податків, у тому числі був платниками податку на додану вартість.

Не можуть бути підставою для інших висновків доводи відповідача про нікчемність вищезазначеного правочину, оскільки наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваних угод відповідачем не надано.

Щодо посилань податкового органу на постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 11.10.2007 у справі № 2-а-355/07, якою визнано недійсними з моменту реєстрації статут та установчий договір ТОВ «Торг Маркет Груп», то суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість самі по собі не спричиняють недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляють правового значення виданих за цими господарськими операціями податкових накладних.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій свідчать про правильне застосування норм матеріального права. Підстав для скасування судових рішень, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.04.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2011 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун