Справа № 2а-5633/09/1770
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2015р. м. Київ К/9991/26920/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 06.11.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 по справі №2а-5633/09/1770 (№3381/10/9104) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті Рівне про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.11.2009, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012, у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті Рівне про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 14.04.2012 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 21.05.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 06.11.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією в місті Рівне проведено перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань обчислення достовірності задекларованих та повноти сплачених обов'язкових податкових платежів при здійсненні фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма-Строй» за період з 02.04.2007 по 31.12.2008.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення суми податкового кредиту з податку на додану вартість.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією в місті Рівне складено акт від 08.07.2009 №114/17-117/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.07.2009 №/0/17-122, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 28957,50грн., в тому числі за основним платежем - 19305,00грн. та за штрафними санкціями - 9652,50грн.

Підставою для визначення позивачу суми податкового зобов'язання став висновок податкового органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма-Строй» з огляду на те, що відповідні господарські операції не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Проте, слід наголосити, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

В процесі розгляду даної справи суди попередніх інстанцій, дотримуючись вищезазначеного, з достатньою повнотою дослідивши первинні документи, складені за наслідками здійснення операцій з виконання будівельних робіт, дійшли висновку про відсутність факту реального виконання спірних операцій, виходячи не лише з якогось окремого недоліку, а усіх доказів у їх сукупності, зокрема, з огляду на невідповідність первинних документів вимогам законодавства, оскільки з них неможливо встановити обсяги виконаних для позивача робіт, місце та час їх виконання; відсутність у позивача договорів субпідряду, актів приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в та довідок про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3, а також погодження із замовником залучення до виконання підрядних робіт субпідрядника; недоведеність фактичного виконання робіт та економічної доцільності залучення субпідрядника; відсутність у контрагента позивача необхідних умов для ведення господарської діяльності.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 06.11.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 по справі №2а-5633/09/1770 (№3381/10/9104) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв