Справа № 808/8528/14
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року (о 12 год. 55хв.) Справа № 808/8528/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.

за участю секретаря Батечко М.Д.,

за участю представника позивача Шишко О.Г.,

представника відповідача Лисенко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Комунальної установи «Кам'янсько-Дніпровська центральна районна лікарня» Кам'янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області

до Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Виконавчої дирекції

про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Комунальна установа «Кам'янсько-Дніпровська центральна районна лікарня» Кам'янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області (далі - позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Виконавчої дирекції (далі - відповідач), в якому просять визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 27.08.2014 №215 Про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним в доповненнях до позову (вх. №9376). Зокрема, зазначає, що складом адміністративного правопорушення є порушення Порядку та умов отримання санаторно-курортного лікування, яке встановлено фондом на підставі ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а не порушення порядку використання коштів Фонду. Вважає, що відповідальність за порушення порядку видачі путівки передбачена згідно із п. 6.2 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасовою втратою працездатності, а саме: сума витрат Фонду за путівки, що видані або використані з порушенням цього порядку, у тому числі, що залишилися невикористаними, відшкодовуються за рахунок страхувальника. Отже, пояснює, що оскільки кошти Фонду були потрачені на цілі, які передбачені, тобто на санаторно-курортне лікування застрахованого, але з порушенням встановленого порядку отримання путівки, відповідальність позивача повинна бути передбачена спеціальним нормативно-правовим актом, тобто правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 № 12.На підставі викладеного, вважає, що рішення відповідача від 27.08.2014 №215 в частині застосування санкцій є протиправним, просить позов задовольнити та скасувати оскаржуване рішення.

Представник відповідача проти позову заперечив та надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченні від 20.01.2015 №07-10/155 (вх. №3184). Зокрема вказує, що в результаті ревізії позивача були виявлені порушення ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а саме порушено п.4.14 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасовою втратою працездатності, а саме: путівка на санаторно-курортне лікування була видана застрахованій особі без наявності квитанції про часткову сплату, загальна сума коштів Фонду, використаних з порушенням законодавства, становить 4 956,00 грн. Зазначає, що відповідальність за вказане правопорушення передбачене ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» у вигляді відшкодовування страхувальником та іншими отримувачами страхових коштів у разі порушення порядку використання страхових коштів Фонду в повному обсязі неправомірно витраченої суми страхових коштів та/або вартості наданих соціальних послуг і сплати штрафу у розмірі 50 відсотків такої суми. З урахуванням викладених обставин вважає спірне рішення є правомірним та просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Згідно з затвердженим планом-графіком проведення перевірок страхувальників 08.08.2014 головними спеціалістами контрольно-ревізійного відділу проведена перевірка дотримання порядку використання та своєчасності і повноти повернення невикористаних страхових коштів Комунальній установі «Кам'янсько-Дніпровська центральна районна лікарня» Кам'янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області за період з 01.07.2013 по 01.07.2014, за результатами якої складено відповідний Акт №312.

За наслідками проведеної перевірки виявлено порушення позивачем ч.2 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 №2240-ІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2240) та п.4.14 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 №12 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №12, а саме: комісія із соціального страхування прийняла рішення про виділення путівки застрахованій особі без наявності квитанції про часткову вартість санаторно-курортної путівки. Так, путівка №004935 до ТОВ "Санаторій "Славутич", яка отримана по накладній №350 від 07.11.2013 вартістю 6 195,00 грн. Терміном лікування з 01.12.2013, видана застрахованій особі без наявності квитанції про часткову сплату за санаторно-курортну путівку. Часткова вартість за путівку у сумі 1 239,00 грн. перерахована застрахованою особою до Фонду лише 17.07.2014. Позивачем акт перевірки підписано без зауважень.

За результатами перевірки Виконавчою дирекцієюЗапорізького обласного відділення Фонду прийнято рішення від 27.08.2014 №215про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, згідно якого позивачазобов'язано перерахувати неправомірно витрачені кошти Фонду на суму 4 956,00 грн. та застосовано штраф у розмірі 50% суми неправомірно витрачених страхових коштів - 2 478,00 грн. Загальна сума становить 7 434,00 грн. Вказане рішення направлено поштою на адресу позивача та отримано 02.09.2014.

Позивач не погодився з вказаним рішенням та оскаржив його у адміністративному порядку до Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Виконавчої дирекції, Виконавчої дирекції відділення Фонду.

Проте, рішенням Виконавчої дирекції відділення Фонду від 26.09.2014 №06-14-3255 про результати розгляду скарги Комунальній установі «Кам'янсько-Дніпровська центральна районна лікарня» Кам'янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області відмовлено у задоволенні скарги повністю.

Вважаючи прийнятим відповідачем рішенням незаконним, позивач звернувся до суду із позовом про його скасування. При цьому, щодо самого факту порушення між сторонами відсутній спір, спір виник з приводу відповідальності, яка повинна застосовуватись за вчинене позивачем порушення.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Закон №2240 відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей.

Частиною першою статті 9 Закону № 2240 передбачено, що фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів.

Відповідно до пункту 2 статті 20 Закону №2240 кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, спрямовуються також і на фінансування санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованих осіб і членів їх сімей, позашкільне обслуговування, у тому числі придбання дитячих новорічних подарунків.

Згідно статті 34 вказаного Закону за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема забезпечення оздоровчих заходів (оплата путівок на санаторно-курортне лікування застрахованим особам та членам їх сімей, до дитячих оздоровчих закладів, утримання санаторіїв-профілакторіїв, надання соціальних послуг у позашкільній роботі з дітьми, у тому числі придбання дитячих новорічних подарунків) (статті 47, 48 цього Закону).

Отже, одним із видів соціальних послуг, що відповідно до Закону № 2240 надаються Фондом, є видача путівок на санаторно-курортне лікування застрахованим особам і членам їх сімей.

Нормами статті 47 Закону № 2240 визначено, що для забезпечення відновлення здоров'я застрахована особа та члени її сім'ї (а також особа, яка навчається у вищому навчальному закладі) мають право на отримання санаторно-курортного лікування, оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах (у тому числі дитячих) у межах асигнувань, установлених бюджетом Фонду на зазначені цілі, та в порядку і на умовах, визначених правлінням Фонду. Надання послуг застрахованим особам, пов'язаних із санаторно-курортним лікуванням, здійснюється за наявності медичних показань.

Частина перша статті 22 Закону № 2240 встановлює, що часткова плата за путівки на санаторно-курортне лікування перераховується страхувальниками до органу Фонду, який надав путівку, в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Судом встановлено, що в ході перевірки позивача встановлено порушення останнім ч.2 ст.47 Закону №2240 та п.4.14 Порядку №12, а саме: комісія із соціального страхування прийняла рішення про виділення путівки застрахованій особі без наявності квитанції про часткову вартість санаторно-курортної путівки.

Порядок отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасовою втратою працездатності, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 № 12 (далі - Порядок №12), визначає умови отримання застрахованими особами і членами їх сімей (а також особами, які навчаються у вищому навчальному закладі) санаторно-курортного лікування, сплаченого за рахунок коштів Фонду, відповідно до Закону № 2240.

За нормами пункту 4.13 Порядку № 12 часткова оплата вартості путівки до санаторію вноситься до каси страхувальника за основним місцем роботи застрахованої особи, а при відсутності каси - через установу банку на транзитний рахунок органу Фонду за місцем обліку страхувальника.

Відповідно до пункту 4.14 Порядку № 12 за відсутності квитанції до прибуткового касового ордера або квитанції про часткову оплату вартості путівки застрахованій особі путівка не видається.

Частиною першою статті 30 Закону № 2240 встановлено, що страхувальники та інші отримувачі страхових коштів у разі порушення порядку використання страхових коштів відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Оскільки, з акту перевірки від 08.08.2014№312 вбачається та представником позивача у судовому засіданні визнано, що Комунальною установою «Кам'янсько-Дніпровська центральна районна лікарня» Кам'янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області порушено норми Порядку №12, суд дійшов висновку, що застосування відповідачем, в даному випадку, статті 30 Закону № 2240, якою визначено відповідальність страхувальників за порушення встановленого порядку використання страхових коштів, є правомірним, оскільки у страхувальника існує обов'язок використовувати та витрачати кошти Фонду за цільовим призначенням, а витрачання коштів поза встановленим порядком є порушенням вимог діючого законодавства з цього питання.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим посилання представника позивача на п. 6.2 Порядку №12, згідно якого сума витрат Фонду за путівки, що видані з порушенням цього Порядку, у тому числі не використані, не приймається до заліку та відшкодовується за рахунок страхувальника.

Ураховуючи вищевикладене, рішення від 27.08.2014 №215про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є правомірним та винесеним з дотриманням вимог чинного законодавства із соціального страхування, що доводами позивача та матеріалами справи не спростовується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачами доведена правомірність прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Згідно з ч.1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1. ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ (далі - Закон № 3674-VІ) судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Як встановлено пп.1 п.3 ч. 2 ст.4 Закону № 3674-VІ за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 3674-VІ під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 182,70 грн., з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 644,30 грн. (1 827,00 грн. - 182,70 грн.).

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з Комунальної установи «Кам'янсько-Дніпровська центральна районна лікарня» Кам'янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області на користь Державного бюджету України судові витрати у розмірі 1644,30 грн., (одна тисяча шістсот сорок чоти гривні тридцять копійок)

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак