Справа № 826/3938/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 квітня 2015 року 16:40 № 826/3938/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючий суддя Кобилянський К.М., судді Санін Б.В., Скочок Т.О., за участю секретаря судового засідання Голод А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД»
доДержавної фіскальної служби України
про скасування рішення,
за участю:

представник позивача: Ларіонов М.О.

представник відповідача: Аландаренко Е.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» (далі - позивач, ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач, ДФС України), в якій просить:

- скасувати рішення відповідача від 24.02.2015 №3894/6/99-99-10-01-04-25 про результати розгляду скарги;

- стягнути з державного бюджету за рахунок суб'єкта владних повноважень - відповідача здійснені позивачем судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні 14.04.2015 представник позивача заявив клопотання про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення з державного бюджету за рахунок суб'єкта владних повноважень - відповідача здійснені позивачем судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.04.2015 зазначене клопотання задоволено, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з державного бюджету за рахунок відповідача здійснені позивачем судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу закрито.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що рішення відповідача про результати розгляду скарги від 24.02.2015 №3894/6/99-99-10-01-04-25 не вмотивоване. Зазначив, що аргументи позивача та додані до скарги документи не були розглянуті відповідачем. Вказав на те, що ОСОБА_4 не мав повноважень на підписання оскаржуваного рішення, оскільки розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.02.2015 №120-р був відсторонений від виконання повноважень за посадою Голови Державної фіскальної служби України до завершення службового розслідування. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Зазначив, що рішення про результати розгляду скарги від 24.02.2015 №3894/6/99-99-10-01-04-25, в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, не є тим рішенням, яке може бути оскаржене до адміністративного суду. Крім того, відповідач посилався на те, що дане рішення не спричиняє для позивача правових наслідків, а тому відсутнє порушене право, яке підлягає захисту. Вказав на те, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.02.2015 №120-р надійшло на адресу відповідача 25.02.2015, з огляду на що, на момент підписання оскаржуваного рішення від 24.02.2015, ОСОБА_4 мав право підпису як Голова ДФС України. За таких обставин, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

30.12.2014 ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» подало до ДФС України скаргу на податкові повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 25.12.2014 №000373710 та №, у порядку адміністративного оскарження, передбаченому статті 56 Податкового кодексу України.

Рішенням ДВС України від 24.02.2015 №3894/6/99-99-10-01-04-25 про результати розгляду скарги залишено без змін податкові повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 25.12.2014 №000373710 та №, а скарга позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням Міністерства доходів і зборів України від 24.02.2015 №3894/6/99-99-10-01-04-25 про результати розгляду скарги, ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» оскаржило його до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Пунктом 56.2 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня зі скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно із пунктом 56.3 Податкового кодексу України, скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку (пункт 56.8 статті 56 Податкового кодексу України).

Пунктом 56.9 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Матеріали справи свідчать про те, що скарга ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» на податкові повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 25.12.2014 №, № подана до контролюючого органу 30.12.2014.

Рішенням ДФС України від 06.01.2015 №117/6/99-99-10-01-04-25 строк розгляду скарги було продовжено до 27.02.2015 включно.

Оскаржуване рішення прийнято 24.02.2015, тобто з дотриманням строків, встановлених статтею 56 Податкового кодексу України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача, оскаржуючи рішення відповідача про результати розгляду скарги від 24.02.2015 №3894/6/99-99-10-01-04-25 ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» фактично не погоджується зі змістом даного рішення по суті та з результатом розгляду скарги.

Позивач в обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення відповідача про результати розгляду скарги посилається на його невмотивованість та необґрунтованість, оскільки вважає, що скарга мала бути задоволена.

Суд зазначає, що у відповідності до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Суд не наділений правом оцінювати повноту дослідження контролюючим органом обставин, викладених платником податків у скарзі на рішення про нарахування грошового зобов'язання.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо прийняття рішення за результатом розгляду скарги платника податків є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Отже, суд не може оцінювати повноту розгляду ДФС України скарги позивача та вмотивованість і обґрунтованість рішення від 24.02.2015 №3894/6/99-99-10-01-04-25 про результати розгляду скарги.

Доводи позивача, викладені у скарзі мають оцінюватися судом під час розгляду справи щодо оскарження податкових повідомлень-рішень від 25.12.2014 №, №. Саме такий засіб захисту порушеного права передбачено нормами Податкового кодексу України.

Крім того, суд встановив, що позивач скористався своїм правом на оскарження податкових повідомлень-рішень від 25.12.2014 №, № в судовому порядку та ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2015 №826/4115/15 відкрито провадження в адміністративній справі.

Наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача. У разі незгоди з діями чи рішенням контролюючого органу, вимога щодо скасування рішення про результати розгляду скарги, не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача.

Вказане рішення, прийняте за результатами вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не покладає на платника податків обов'язку щодо сплати податків.

Таке рішення не створює для позивача юридичних наслідків, отже за результатами вирішення податкового спору в порядку адміністративного оскарження та не є актом реалізації контролюючими органами повноважень у сфері управлінської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена в судових рішеннях Вищого адміністративного суду України від 27.10.2014 №К/9991/59435/12, від 27.10.2014 №К/800/281/14, 27.10.2014 №К/800/60766/13.

Стосовно посилання позивача на те, що в день підписання рішення від 24.02.2015 №3894/6/99-99-10-01-04-25 Головою ДФС України ОСОБА_4, Кабінетом Міністрів України було видано розпорядження від 24.02.2015 №120-р про відсторонення ОСОБА_4 від виконання повноважень за посадою Голови ДФС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 10.06.1997 №503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обов'язків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав.

Розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.02.2015 №120-р «Про відсторонення ОСОБА_4 від виконання повноважень за посадою Голови Державної фіскальної служби України» на адресу відповідача надійшло 25.02.2015, що підтверджується відміткою про отримання Державною фіскальною службою України за №690/3 (а.с. 101 Т.І).

На виконання вимог пункту 3 Президента України від 10.06.1997 №503/97 відповідач видав наказ від 25.02.2015 №769-0 «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.02.2015 №120-р «Про відсторонення ОСОБА_4 від виконання повноважень за посадою Голови Державної фіскальної служби України», яким доведено до відома працівників ДФС про відсторонення Голови ДФС ОСОБА_4 від виконання повноважень за посадою Голови ДФС до завершення службового розслідування.

Перехід повноважень від Голови ДФС ОСОБА_4 до в.о. Голови ДФС України Мокляка М.В. відбулось 25.04.2015, після отримання відповідачем розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.02.2015 №120-р та видання на його виконання відповідного наказу.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного рішення від 24.02.2015 №3894/6/99-99-10-01-04-25 про результати розгляду скарги ОСОБА_4 мав право підпису як Голова Державної фіскальної служби України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Щодо можливого закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Однією з Конституційних засад судочинства є поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, згідно з частиною другою статті 124 Конституції України.

У відповідності до пункту 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, платник податків, який вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені його права, свободи або інтереси, для їх захисту має право звернутися до адміністративного суду.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо платник податків вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод (стаття 2, підпункту 1 пункту 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України).

З наведених норм права випливає, що платник податків на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у випадку оскарження позивачем рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які не порушують прав або охоронюваних Законом інтересів позивача, або не підлягають судовому оскарженню взагалі, суд повинен відмовити у задоволенні позову.

Закриття провадження судом вбачається можливим тільки у випадку відсутності владних повноважень відповідача, або у випадку прямого визначення Законом іншої юрисдикції заявлених вимог.

Оскільки іншого порядку оскарження дій органів доходів і зборів чинним законодавством не встановлено, суд доходить висновків про відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді Б.В. Санін

Т.О. Скочок

Повний текст постанови складено та підписано 15.04.2015.