Справа № 814/3809/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

16 квітня 2015 року 16:38 № 814/3809/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючий суддя Кобилянський К.М., судді Санін Б.В., Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до 1) Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України 2) Департаменту соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації 3) Управління Пенсійного фонду України в Арбузинському районі Миколаївської області
про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України (далі відповідач-1), Департаменту соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації (далі відповідач-2), Управління Пенсійного фонду України в Арбузинському районі Миколаївської області (далі відповідач-3), у якій просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача-1, оформлене протоколом № 71 від 26.02.2014 щодо визнання безпідставною видачу позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2;

- визнати дії відповідача-2 щодо зняття пільг та вилучення посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 позивача неправомірними та зобов`язати поновити статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2;

- визнати відмову відповідача-3 щодо поновлення виплати позивачу пенсії як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії протиправною та зобов`язати відповідача-3 поновити позивачу виплату пенсії як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.04.2014.

Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 19.12.2014 відкрив провадження у справі № 814/3809/14.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини 1 статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно автоматизованого розподілу позовних заяв, вказана справа 17.02.2015 передана на розгляд судді Кобилянському К.М.

Ухвалою суду від 20.02.2015 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в судовому засіданні на 10.03.2015, яке в подвльшому було відкладено на 17.03.2015 з метою отримання додаткових доказів для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Під час розгляду справи позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з огляду на доводи, викладені в позовній заяві.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули. Подали через канцелярію суду письмові заперечення проти позову, в яких просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерством атомної енергетики і промисловості СРСР в особі Науково-виробничого об`єднання «Прип`ять» (звор. а.с. 98 Том І) Белковській (дівоче призвіще позивача) Світлані Вікторівні видано довідку № 21025 від 06.11.1991 про те, що вона безпосередньо була задіяна в роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 29.12.1987 № 1497-378 і постановою Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986 № 665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах, у відповідності до списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173. Робота проводилась з 03.07.1986 по 15.07.1986 в 30-ти кілометровій зоні відчуження Чорнобильської АЕС.
Довідка є підставою для видачі посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 (другої) у відповідності до ст. 14 п. 2 Закону Української ССР «Про статус і соціальних захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В подальшому, згідно витягу з Протоколу № 71 від 26.02.2014, Комісією зі спірних питань визнано безпідставною видачу ОСОБА_2 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, адже суб`єктом владних повноважень встановлено, що надані позивачем документи не підтверджують факт виконання нею робіт у зоні відчуження.

Підставою для визнання документів такими, що не підтверджують перебування позивача в зоні відчуження не менше 5 днів в липні 1986 та, як наслідок, прийняття рішення про безпідставність видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, стало те, що позивач, на переконання Комісії зі спірних питань, з 03.07.1986 по 15.07.1986 року включно, перебувала в селі Старі Соколи, що знаходилось за межами 30-ти кілометрової зони відчуження.

Даний висновок відповідача ґрунтується виключно на тому, що згідно табеля обліку робочого часу (а.с. 103 Том І), ОСОБА_3 в період з 03.07.1986 по 15.07.1986 працювала кухарем в Старих Соколах.

Наявності інших обставин, що підтверджують відсутність позивача в зоні відчуження протягом не менше як 5-ти днів в липні 1986 року відповідачем не виявлено.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Нормативно-правовим актом, що визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ (надалі Закон № 796).

Так, відповідно до положень ст. 9 Закону № 796, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 10 Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. (ст. 15 Закону).

На виконання положень Закону № 796 Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі Порядок № 51).

Пунктом 2 Порядку № 51 визначено, що посвідчення є документом, який підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Згідно з п. 3 Порядку № 51 інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А. При цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору "Перереєстровано" і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації. Починаючи з 1 жовтня 1998 р. зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» і «Постраждалий від Чорнобильської катастрофи» (категорії 1, 2, 3 серії А) без відмітки про перереєстрацію, передбачену у абзаці першому пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 1997 р. N 135 (Офіційний вісник України, 1997 р., число 6, с. 68, число 34, с. 7; 1998 р., N 19, ст. 681), з тимчасовими вкладками затвердженого цією постановою зразка для осіб, які станом на 1 жовтня 1998 р. не отримали відповідної довідки у Державному галузевому архіві Міністерства оборони, вважаються чинними до 1 травня 1999 року. Як вбачається з копії посвідчення позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 10 том І), воно повністю відповідає вимогам п. 3 Порядку № 51. Зазначена обставина відповідачами не заперечується.

В п. 10 Порядку № 51 визначено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;

б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;

в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Приписами п. 12 Порядку № 51 передбачено, що спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінпраці, до складу якої, крім спеціалістів зазначеного Міністерства включаються спеціалісти МОЗ, МНС, Мінюсту, Міноборони, Держкомгідромету та Київської облдержадміністрації за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Рішення зазначених комісій є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії.

У разі встановлення цими комісіями факту необгрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до Довідки № 1923 від 06.10.1993 (а.с. 98 Том І) Миколаївського торгівельно-виробничого підприємства «Корабел-Океан», виданої ОСОБА_1 , працівнику підприємства КОПа Корабельного району, позивач з 03.07.1986 по 16.07.1986 знаходилась у відрядження по роботам з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Київської області в м. Прип`ять.

В довідці зазначено, що на підставі наказу № 140 від 01.07.1986 позивач була зайнята в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії в якості повара 4 розряду з тарифною ставкою/окладом 50,3. Загальна кількість відпрацьованих годин 210.

Нараховано зверх середньомісячної заробітної плати, що збережена за місцем основної роботи, з урахуванням робіт по зонам в трьохкратному розмірі.

Тобто, дана довідка являє собою довідку про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості годин 210 і населеного пункту м. Прип`ять), яка (довідка) в розумінні абз. «в» п. 10 Порядку № 51 є належним та достатнім доказом участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

До того ж, як вже зазначалось, згідно довідки Міністерства атомної енергетики і промисловості СРСР в особі Науково-виробничого об`єднання «Прип`ять» № 21025 від 06.11.1991, що видана Белковській (дівоче призвіще позивача) Світлані Вікторівні, остання безпосередньо була задіяна в роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 29.12.1987 № 1497-378 і постановою Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986 № 665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах, у відповідності до списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173. Робота проводилась з 03.07.1986 по 15.07.1986 в 30-ти кілометровій зоні відчуження Чорнобильської АЕС.
Посилання Комісії зі спірних питань про Мінсоцполітики та Департаменту соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації на те, що фактично в період з 03.07.1986 по 15.07.1986 позивач перебувала за межами зони відчуження та не приймала участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, як така, що працювала кухарем в ОСОБА_4 , судом відхиляються, враховуючи наступне.

Як вбачається з письмових пояснень позивача, яка наявні в матеріалах (а.с. 107 108 Том І), з 03.07.1986 до 16.07.1986 вона була направлена у відрядження кухараем КОПа Корабельного району міста Миколаєва у зону відчуження місто Прип`ять. Проїздила Іванківський район, Польський район, с. Старі Шепеличі, с. Старі Соколи.

В Старих Сокорах працювала кухарем, звідки возила обіди до Чорнобиля кормити людей, які гелікоптерами возили бетон на саркофаг. Позивач зазначила, що всі продукти були привозними з міста Києва. Після відпрацьованих годив в с. Старі Соколи був збірний пункт, де позивач отримувала зароблені гроші і проставляла печатки у відряджувальному листі.

Окружний адміністративний суд міста Києва, в даному випадку, вважає за можливе прийняти до уваги зазначені пояснення позивача, як додаткові докази неправомірності рішення відповідача-1, оформленого протоколом № 71 від 26.02.2014 враховуючи наступне.

Дійсно, судом не ставиться під сумнів те, що с. Старі Соколи не входить до 30 ти кілометрової зони відчуження. Не ставиться судом під сумнів також те, що позивач працювала кухарем в с. Старі Соколи з 03.07.1986 по 15.07.1986 включно, адже дані обставини підтверджуються наказом від 04.07.1986 № 44 (а.с. 102 Том І), табелем обліку робочого часу за липень 1986 (а.с. 103 Том І) та розрахунковими листами з заробітної плати.

Разом з тим, згідно довідки № 21025, виданої позивачу Міністерством атомної енергетики і промисловості в особі Науково-виробничого об`єднання «Прип`ять» (належним чином завірена копія якої наявна в матеріалах справи), в цей же самий час з 03.07.1986 по 15.07.1986, позивач перебувала в 30-ти кілометровій зоні відчуження Чорнобильської АЕС та буда безпосередньо задіяна в роботах щодо ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Оскільки позивач фізично не могла перебувати в двох різних місцях одночасно, то суд приходить до висновку про те, що позивач, як кухар, дійсно готувала обіди на базі їдальні в с. Старі Соколи (що підтверджується табелем обліку робочого часу), а потім відвозила приготовані обіди в 30-ти кілометрову зону для годування людей, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварій. Цим самим, на думку суду, позивач була задіяна на роботах в межах 30-ти кілометрової зони відчуження, що власне і підтверджується довідкою № 21025 від 06.11.1991.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд приходить до переконання, що позивач відноситься до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів (категорія 2), внаслідкок чого визнання безпідставною видачу ОСОБА_2 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії є неправомірним.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з п.5.3. Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17.05.2006 року № 187, рішення Комісії оформляється протоколом, що підписується головою та секретарем Комісії.

При цьому, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії з витягу з протоколу № 71 засідання комісії від 26.02.2014, останній підписаний лише секретарем комісії.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи той факт, що відповідачем-1, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності свого рішення, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобільській АЕС № 71 засідання комісії від 26.02.2014 стосовно ОСОБА_5 .

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною відмови відповідача-3 щодо поновлення виплати позивачу пенсії як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії та зобов`язання відповідача-3 поновити позивачу виплату пенсії як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.04.2014, суд зазначає наступне.

Відповідно до рішення Управління Пенсійного фонду України в Арбузинському районі Миколаївської області від 04.04.2014 № 4/1 (а.с. 58-60 Том І) позивачу припинено виплату пенсій з 01.04.2014 у зв`язку з позбавленням статусу ліквідатора аварії на ЧАЕС.

В подальшому, позивач звернулась до УПФУ в Арбузинському районі Миколаївської області з заявою про поновлення виплати пенсії як ліквідатору 2 категорії.

Листом від 15.09.2014 № П-4-15 УПФУ повідомило позивача про те, що відповідно до пункту 3 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим законом.

Оскільки документ, який би підтверджував скасування рішення комісії на адресу УПФУ не надходив, останнє повідомило позивача про те, що законні підстави для поновлення пенсії, станом на 15.09.2014, відсутні.

Враховуючи те, що УПФУ, як суб`єкт владних повноважень, не могло діяти всупереч вимогам п. 3 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то позовні вимоги про визнання протиправною відмови відповідача-3 щодо поновлення виплати позивачу пенсії як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Стосовно зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.04.2014, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 39 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії проводиться не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Частиною 2 ст. 49 зазначеного вище Закону передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Правовий аналіз зазначених вище норм чинного законодавства України у сфері пенсійного забезпечення, дає змогу прийти до висновку, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо призначення, перерахунку, поновлення виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, вищевказана позовна вимога розцінюється Окружним дміністративним судом міста Києва саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Крім того, зазначена позовна вимога є передчасною, адже позивачем не надано доказів того, що за наслідками набрання даним рішенням законної сили, відповідач самостійно не поновить виплату пенсій, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних ociб, прав та інтересів юридичних oci6 у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових ociб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням того, що фактично предмет спору у цій справі пов`язаний з зупиненням виплати позивачу пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, Окружний адміністративний суд міста Києва, для повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача, вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення УПФУ в Арбузинському районі Миколаївської області про припинення виплати пенсії від 04.01.2014 № 4/1, як таке, що прийнято на підставі протиправного рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобільській АЕС № 71 засідання комісії від 26.02.2014 стосовно ОСОБА_5 .

Позовна вимога про визнати дії відповідача-2 щодо зняття пільг та вилучення посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 неправомірними та зобов`язання поновити статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, задоволенню не підлягає, адже матеріали справи не містять в собі письмових доказів зняття з позивача пільг та вичучення у позивача посвідчення саме Департаментом соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасування рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України № 71 засідання комісії від 26.02.2014 стосовно ОСОБА_5 .

3. Визнати протиправним і скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Арбузинському районі Миколаївської області про припинення виплати пенсії від 04.01.2014 № 4/1.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді Б.В. Санін

Т.О. Скочок