Справа № 812/4929/13-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року м. Київ К/800/42752/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2013 року

у справі за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Луганське ОВФСЗІ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобуріння» (далі - ТОВ «Шахтобуріння») про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року Луганське ОВФСЗІ звернулось до суду з вказаним позовом, в якому зазначило, що у 2012 році відповідач не працевлаштував на роботу необхідну кількість інвалідів відповідно до статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ) та не сплатив адміністративно-господарські санкції за порушення вимог зазначеної норми. Вважаючи дії ТОВ «Шахтобуріння» неправомірними, позивач просив суд стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції в сумі 28655,28 грн та пеню в розмірі 217,74 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 27 червня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2013 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема Закону № 875-ХІІ. Вказує, що підприємством у звітах до центру зайнятості заявлені робочі місця зі шкідливими умовами праці, робота на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, що не відповідає вимогам статті 4 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці».

ТОВ «Шахтобуріння» у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Вказує, що підприємство інформувало Первомайський міський центр зайнятості населення про наявність вакантних місць, де можливо використати працю інвалідів, проте останній не направив таких осіб для працевлаштування. Крім того, Закон № 875-ХІІ не зобов'язує ТОВ «Шахтобуріння» займатись самостійним пошуком інвалідів для їх працевлаштування на підприємстві. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, 27 березня 2013 року ТОВ «Шахтобуріння» направило Луганського ОВФСЗІ звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів, згідно з яким, на підприємстві працювало 5 осіб, яким встановлено інвалідність.

Враховуючи те, що у 2012 році норматив щодо кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів для ТОВ «Шахтобуріння» становив 6 робочих місць, позивач нарахував адміністративно-господарські санкції за одне не створене відповідачем робоче місце.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону № 875-ХІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 1 статті 19 вказаного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

За умовами частини 1 статті 20 Закону № 875-XI підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування», а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За змістом частини 3 статті 18-1 Закону № 875-XI державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Аналогічна правова позиція, висловлена у постановах Верховного Суду України від 31 січня 2011 року (справа № 21-60а10) та від 26 червня 2012 року (справа № 21-105а12), яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Як встановлено судами, впродовж 2012 року в ТОВ «Шахтобуріння» працювали особи, яким встановлено ІІ-ІІІ групу інвалідності, зокрема, ОСОБА_4 - на посаді інженара; ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - охоронцями; ОСОБА_8 - електрогазозварником; ОСОБА_9 -гірником, а з 27 квітня 2011 року- машиністом бурової установи.

Водночас у січні-лютому та у травні-жовтні 2012 року відповідач подавав до центру зайнятості звіти за формою 3-ПН «Про наявність вільних робочих місць» на яких може використовуватися праця інвалідів підприємствами. Тобто за місяці, коли на підприємстві була вакантна посада для працевлаштування інваліда.

Як зазначено у листі Первомайського міського центру зайнятості від 05 червня 2013 року №9/03-1243 укомплектувати заявлені у 2012 році вакансії ТОВ «Шахтобуріння» не було можливості через відсутність на обліку інвалідів, які б за станом здоров'я могли б виконувати таку роботу.

В цьому ж листі зазначено, що відмов з боку підприємства у прийнятті на роботу інвалідів за направленням центру зайнятості протягом 2012 року не було.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про вжиття відповідачем усіх передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення працевлаштування інвалідів, через що на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення органами соціального захисту населення необхідної кількості інвалідів на підприємство для працевлаштування та відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Посилання Луганського ОВФСЗІ на те, що ТОВ «Шахтобуріння» не забезпечило належних умов для працевлаштування інвалідів, оскільки надані ним до центру зайнятості вакансії є робочими місцями зі шкідливими умовами праці, не відповідають обставинам справи та спростовуються наданими відповідачем доказами. Так, ОСОБА_9 маючи ІІІ групу інвалідності працював на підприємстві як гірником так і машиністом бурової установи.

При цьому, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно зазначив, що створення підприємством для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації неможливе без наявності конкретного інваліда, оскільки чинне законодавство України пов'язує виконання підприємствами, організаціями положень Закону стосовно забезпечення працевлаштування інвалідів саме за наявністю рекомендацій медико-соціальної експертизи, за відсутністю яких підприємство позбавлено можливості самостійно створити необхідне робоче місце під конкретну особу, без урахування її анатомічних вад чи захворювання.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, тому підстав для скасування ухваленого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відхилити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак