Справа № 821/877/15-а
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/877/15-а
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства "Цюрупинське лісомисливське господарство" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

встановив:

У квітні 2014 року Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач, Фонд) звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства "Цюрупинське лісомисливське господарство" (далі - відповідач, ДП "Цюрупинське лісомисливське господарство") про стягнення адміністративно - господарських санкцій у розмірі 26644,93 грн. та пені у сумі 23,97 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 лютого 2015 року скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30.04.2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2014 року та направлено на новий розгляд справу №821/1314/14 за вищевказаним адміністративним позовом.

Так, в ухвалі від 12.02.2015 року Вищим адміністративним судом України зазначено, що суд апеляційної інстанцій вказуючи про повне утримання ДП "Цюрупинське лісомисливське господарство" за кошти державного бюджету, не зазначив, якими саме обставинами та належними доказами у справі це підтверджується, а тому під час нового розгляду справи необхідно встановити, чи Державне підприємство «Цюрупинське лісомисливське господарство» повністю утримуються за рахунок коштів державного бюджету та, відповідно, звільнене від обов'язку сплачувати адміністративно-господарські санкції відповідно до положень статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Отже, в даному адміністративному проваджені справа розглядається з урахуванням висновків Вищого адміністративного суду України.

Позовні вимоги фонд обґрунтовує тим, що за робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів і не зайняті ними, відповідач повинен був до 16 квітня 2014 року самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 26644,93 грн., нараховані ним самостійно у звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік, однак, всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачем заборгованість не сплачена. За порушення терміну сплати санкцій відповідачеві нараховано пеню у сумі 23,97 грн. Оскільки заборгованість зі сплати адміністративно - господарських санкцій та пені ДП "Цюрупинське лісомисливське господарство" добровільно не сплачена, тому позивач просить її стягнути в судовому порядку.

Відповідач в письмових запереченнях зазначає про неправомірне стягнення з ДП "Цюрупинське лісомисливське господарство" адміністративно - господарських санкцій та нарахування пені, оскільки товариством у 2013 році було вчинено усі можливі заходи щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, зокрема, щомісячно подавалися звіти до Цюрупинського районного центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також розміщувались на дошках оголошень об'яви про вакантні посади з метою сприяння працевлаштування інвалідів. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

09 квітня 2015 року, представники позивача та відповідача надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ (надалі - Закон України №875-ХІІ) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 20.02.2014 року було подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік, відповідно до якого середньооблікова чисельність його штатних працівників складає 227 осіб. Установлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 9 місць. Як відображено у звіті, протягом вищезазначеного періоду підприємством працевлаштовано 8 інвалідів.

Таким чином, ДП "Цюрупинське лісомисливське господарство" у 2013 році було працевлаштовано менше інвалідів, ніж встановлений відповідно до ст. 19 Закону України №875-ХІІ норматив робочих місць.

Статтею 20 Закону України №875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

При цьому, відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою КМ України від 31.01.2007 року №70 "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, також подають (надсилають) копію довідки органу державної податкової служби про включення їх до реєстру неприбуткових установ. Оригінал довідки пред'являється під час подання звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів. У разі надсилання звіту поштою копія довідки засвідчується нотаріально.

Оскільки, Державне підприємство "Цюрупинське лісомисливське господарство" тільки частково, а саме на 70%, утримується за рахунок коштів державного бюджету, у зв'язку з чим не отримувало довідку органу державної податкової служби про включення їх до реєстру неприбуткових установ та не є неприбутковою установою, що підтверджується відповідними письмовими поясненнями представника відповідача, тому за умови невиконання вимог ст. 19 Закону України №875-ХІІ відповідно до ст. 20 вказаного Закону повинно сплачувати адміністративно - господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Проте суд погоджується з доводами відповідача, викладеними в письмових запереченнях, про здійснення всіх передбачених законодавством заходів щодо працевлаштування інвалідів у 2013 році, з огляду на наступне.

Згідно статті 18 Закону України №875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року №5067-VI передбачено, зокрема, що роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Звітність, яка містить інформацію про попит на робочу силу (вакансії), подається у Формі №3-ПН, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року №316.

Судом встановлено, що виходячи з обчислених показників установленого нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме потребі у дев'яти працівниках, відповідачем направлялись до Цюрупинського районного центру зайнятості Звіти про наявність вакансій форми №3-ПН, в тому числі для працевлаштування інвалідів, зокрема, від 05.08.2013 року, 20.05.2013 року, 23.09.2013 року, 08.10.2013 року, 16.10.2013 року.

Згідно листа Цюрупинського районного центру зайнятості від 09.04.2014 року №17-07/543, наданого у відповідь на лист Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 21.03.2014 року №01-10/176, зазначається, що в 2013 році ДП "Цюрупинське лісомисливське господарство" про створення робочих місць та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів, інформувало та приймало участь 22.03.2013 року у Міжрайонному ярмарку вакансій; надавало інформацію за формою №3-ПН для працевлаштування інвалідів, а саме підприємством надано 4 вакансії робітника на лісокультурних (лісогосподарських) роботах; в 2013 року інваліди, які знаходилися на обліку в Цюрупинському РЦЗ, до ДП "Цюрупинське лісомисливське господарство" направлялися, результатами направлень є 1 відмова роботодавця (кандидатура не відповідає вимогам) та відмова особи.

Таким чином, відповідачем вживалися заходи, передбачені законодавством, спрямовані на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання, проте вказані дії не призвели до виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за 2013 рік з незалежних від нього причин. При цьому позивачем не надано доказів щодо порушення товариством зобов'язань, передбачених частиною 3 ст. 18 Закону України №875-ХІІ.

У зв'язку з цим покладення відповідальності за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для їх працевлаштування, відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватись, має узгоджуватися з підставами, передбаченими частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України.

Так, згідно положень частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Така правова позиція щодо застосування норм матеріального права неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема у постановах від 20 червня 2011 року по справі № 21-60а11 та від 26 червня 2012 року по справі № 21-105а12.

Статтею 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінюючи подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено протиправної та умисної бездіяльності ДП "Цюрупинське лісомисливське господарство" щодо створення робочих місць та належних умов для працевлаштування інвалідів та не надано суду доказів невиконання відповідачем вимог чинного законодавства щодо забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, а тому не має підстав для стягнення з відповідача адміністративно - господарських санкцій та пені у загальній сумі 26668,90 грн.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 10.3.4