Справа № 2а-1218/12/0770
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року Справа № 9104/122006/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Макарика В.Я., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року у справі за позовом комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В :

комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в якому просило визнати нечинними податкові повідомлення-рішення відповідача від 09.11.2011р. №, № .

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що посилаючись у мотивувальної частини постанови на пп.75.1.1 ст.75 Податкового кодексу України суд першої інстанції дійшов висновку, що під час камеральної перевірки з'ясовується питання несвоєчасної сплати визначеного платником податку грошового зобов'язання. Такого твердження щодо предмету камеральної перевірки не містить ні вказана, ні будь-яка інша норма Податкового кодексу України. Натомість нормою п.п.75.1.2. ст.75 Податкового кодексу України чітко передбачено, що своєчасність сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів є предметом документальної перевірки. Отже суд першої інстанції не застосував норму матеріального права, що підлягала застосуванню в даній справі, а саме - п.п.75.1.2. ст.75 Податкового кодексу України. Керуючись вищевказаним хибним висновком, суд першої інстанції залишив без належної уваги подальші обґрунтування фактів порушення прав позивача на участь у прийнятті оскаржуваних рішень, які передбачені ст.77-79 Податкового кодексу України, внаслідок чого ці права позивача не були захищені судом.

Зважаючи на вище викладене просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.05.2012р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що Ужгородською МДПІ 03.11.2011р. проведена камеральна перевірка позивача по питанню дотримання встановлених законодавством граничних термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання по збору за спеціальне використання води від підприємств ЖКГ по ДКП «Виробниче управління водопровідного - каналізаційного господарства» в ході якої встановлено порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме позивачем сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання по «збору за спеціальне використання води від підприємств ЖКГ» 31240. 00 грн. із запізненням від 74 календарних днів та сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання по платі за користуванням надрами 62309, 51 грн. із запізненням на 73 календарних днів. За результатами перевірки складено акт від 03.11.2011р. № 1335/15-03 на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення № , № якими на підставі ст.126 ПК України застосовано штрафні санкції у розмірі відповідно - 6248, 00 грн. та 12 461, 91.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пп. 75.1.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, тому під час перевірки з'ясовується питання порушення терміну подання звітності, правильність визначення об'єкта оподаткування та нарахованого грошового зобов'язання з податку на прибуток, а також несвоєчасної сплати визначеного платником податку грошового зобов'язання.

Відповідно до п.86.2 ст. 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Згідно пп.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пп.126.1 ст.126 Податкового кодексу України уразі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З огляду на це суд прийшов до висновку, що оскаржувані повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вище вказаних законодавчих норм, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проте колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується з наступних міркувань.

У відповідності до вимог п.75.1. ст.. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п.п. 75.1.1. п.75.1. ст.. 75 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а згідно п.п. 75.1.2. згаданої норми документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції зазначає, що у даній спірній ситуації у податкового органу не було законодавчо встановлених підстав для проведення камеральної перевірки, бо своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплата усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства повинна перевірятись у ході документальних перевірок, порядок проведення яких визначений ст.ст. 77,78 ПК України.

Оскільки порушення податкового законодавства були встановлені в ході камеральної перевірки, яка є незаконною то відповідно і відсутні правові наслідки такої.

З урахуванням викладеного у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм матеріального права, а позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» - задовольнити, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року у справі по справі № 2а-0770/1218/11 - скасувати.

Позовні вимоги задовольнити. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції від 09.11.2011року № , № .

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я.Макарик

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови виготовлений 10.04.2015 року