Справа № 826/3786/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 квітня 2015 року 14:45 № 826/3786/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючий суддя Кобилянський К.М., судді Санін Б.В., Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Національного банку України
третя особа без самостійних вимог на предмет споруПублічне акціонерне товариство «Дельта Банк»
про визнання протиправною бездіяльності,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національного банку України при банківському нагляді за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», що призвело до не захисту інтересів ОСОБА_1, як вкладника банку, як такої, що не відповідає вимогам статті 55 Закону України «Про Національний банк України»;

- визнати протиправною бездіяльність Національного банку України щодо невиконання вимог статті 75 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як такої, що призвела до не захисту інтересів ОСОБА_1, як вкладника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач допустив протиправну бездіяльність при банківському нагляді за діяльністю ПАТ «Дельта Банк» та необґрунтовано не розглянув заяву позивача про необхідність прийняття рішення про віднесення даного банку до категорії проблемних. Зазначена бездіяльність, на думку позивача, призвела до не захисту інтересів ОСОБА_1, як вкладника ПАТ «Дельта Банк»

Відповідач проти позову заперечив, вказав на те, що законодавством України не передбачено віднесення банку до проблемних на підставі звернення фізичної особи. Вказав на те, що станом на дату звернення позивача із заявою про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних вже було прийнято таке рішення. Позивача не було повідомлено про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних, оскільки таке рішення є банківською таємницею та не підлягає розголошенню. Вважає доводи позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги, безпідставними та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи, проти позову заперечив. Зазначив, що станом на дату розгляду справи ПАТ «Дельта Банк» вже віднесено до категорії неплатоспроможних, інформація про що оприлюднена у встановлено законодавством порядку.

Справа розглядалась у закритому судовому засіданні.

У судове засідання 07.04.2015 представник позивача не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір від 26.12.2014 №003-28580-2611214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів.

22.01.2015 ОСОБА_1 через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумову О.І. подав до ПАТ «Дельта Банк» заяву з платіжним дорученням №1 від 20.01.2015 про перерахування з поточного рахунку НОМЕР_1 грошових коштів у сумі 60 000,00 євро.

До матеріалів справи позивач надав копію свідоцтва від 05.02.2015, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І., згідно якого, заява позивача щодо перерахування коштів разом із платіжним дорученням №1 від 20.01.2015 були вручені уповноваженому представнику особисто під розписку та зареєстрована в ПАТ «Дельта Банк» 23.01.2015 за №2788888 (а.с. 29 Т.І).

Однак, згідно пояснень позивача, станом на 17.02.2015 ПАТ «Дельта Банк» не надав відповіді на заяву позивача та не виконав платіжне доручення №1 від 20.01.2015 на переказ грошових коштів у сумі 60 000,00 євро.

Позивач зазначив, що із витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №46359018 від 16.02.2015, №46359105 від 16.02.2015 наданих приватним нотаріусом Разумовою О.І. на запит адвоката позивача Соломіна В.О., йому стало відомо про те, що стосовно майна ПАТ «Дельта Банк» зареєстровано обтяження на суму 8 619 000,00 грн.

Зі змісту вказаних витягів, копії яких наявні в матеріалах справи слідує, що підставою внесення вказаного обтяження зазначено договір про заставу майнових прав №1202-1/Z-1 від 12.02.2015, що був укладений між ПАТ «Банк Богуслав» та ПАТ «Дельта Банк» (запис вилучено) та договору про заставу майнових прав №1302-1/2-1 від 13.02.2015, що був укладений між ПАТ «Банк Богуслав» та ПАТ «Дельта Банк».

Також, відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №46358876 від 16.02.2015 на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46502069 від 12.02.2015 накладено арешт на все рухоме майно ПАТ «Дельта Банк» та заборонено його відчужувати.

На думку позивача, вищезазначені договори застави суперечать вимогам законодавства та є незаконними, оскільки станом на дату їх укладання був чинний арешт та заборона відчуження майна ПАТ «Дельта Банк».

Позивач вважає, що вказані договори надають перевагу ПАТ «Банк Богуслав» перед іншими кредиторами ПАТ «Дельта Банк» на задоволення вимог кредиторів, тим самим порушуючи законні права та інтереси позивача та позбавляють можливості на задоволення його кредиторських вимог за рахунок майна, що є предметом застави договорів. Крім того, на думку позивача, такі дії ПАТ «Дельта Банк» свідчать про виведення майна та виплати грошових коштів за зобов'язаннями.

У зв'язку із зазначеними обставинами, 05.02.2015 позивач через приватного нотаріуса Розумову О.І., звернувся із заявами до Голови Правління Національного банку України - Гонтаревої В.О., Першого заступника Голови Правління Національного банку України - Писарчука О.В, в.о. заступника Голови Національного банку України - Рашкованої В.Л., заступника Голови Національного банку України - Смолія Я.В., директора Генерального департаменту банківського нагляду Національного банку України - Шульги А.А., директора Департаменту відкритих ринків Національного банку України Чурій О.Є., головного бухгалтера - директора Департаменту бухгалтерського обліку Національного банку України - Лукасевича Б.В., директора Департаменту персоналу Національного банку України - Борисенка Р.М., директора юридичного департаменту Національного банку України - Новікова В.В. з проханням віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних банків (а.с. 9-17 Т.І).

Вважаючи бездіяльність Національного банку України щодо визнання ПАТ «Дельта Банк» за зверненням позивача - протиправною, позивач оскаржив її до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Статтями 7, 55 Закону України «Про Національний банк України» та статтями 66, 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України здійснює банківський нагляд за діяльністю банків, головною метою якого є безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.

Згідно з частинами 2, 3 статті 5 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб.

Правління Національного банку приймає рішення, зокрема, про застосування заходів впливу до банків та інших осіб, діяльність яких перевіряється Національним банком відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» (пункт 1 частини 1 статті 15 Закону України «Про Національний банк України»).

Статтею 63 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Національний банк України під час здійснення нагляду за діяльністю банків проводить перевірку банків з питань дотримання ними вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, та достатності заходів для запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, та фінансуванню тероризму.

У разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, зокрема, у вигляді віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного (пункт 12 частини 1 статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою правління Національного банку України від 17.08.2012 №346 (далі - Положення №346) визначені підстави і порядок застосування Національним банком заходів впливу до банків.

Відповідно до пункту 3.1 глави 3 розділу І Положення №346 Національний банк застосовує заходи впливу за порушення банками, їх відокремленими підрозділами, філіями іноземних банків, банківськими групами, відповідальними особами банківських груп, іншими учасниками банківських груп чи іншими особами, які є об'єктом перевірки Національного банку згідно із Законом про банки (далі - банки), банківського законодавства або здійснення ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або в разі застосування іноземних санкцій на підставі результатів (матеріалів).

Згідно із положеннями статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних за умови його відповідності хоча б одному з таких критеріїв:

1) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків:

щоденного розміру регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України мінімального розміру регулятивного капіталу - п'ять і більше разів та/або

значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України нормативного значення цього нормативу - два і більше разів;

2) банк не виконав вимогу вкладника або іншого кредитора, строк якої настав п'ять і більше робочих днів тому, та/або встановлено факти невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством України строк;

3) системне порушення банком законодавства, що регулює питання запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму;

4) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків значення хоча б одного з нормативів ліквідності нижче мінімальних нормативних значень, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України, що розраховуються:

за щоденними розрахунками - п'ять і більше разів;

щодекади - два і більше разів;

4 1) обсяг негативно класифікованих активів банку (крім санаційного) становить 40 відсотків і більше загальної суми активів, за якими має оцінюватися ризик та формуватися резерв згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України;

5) банк не має ефективних та адекватних систем внутрішнього контролю та/або управління ризиками, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку;

6) систематичне подання та/або оприлюднення недостовірної інформації або звітності з метою приховування реального фінансового стану банку, у тому числі щодо операцій із пов'язаними з банком особами.

Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України.

У відповідності до пункту 12.2 глави 12 розділу ІІ Положення №346, Національний банк має право віднести банк до категорії проблемних у разі наявності хоча б одного з таких критеріїв:

1) невиконання банком без обґрунтованих причин розпорядження, рішення Національного банку (у тому числі про застосування заходів впливу / санкцій) та/або вимоги Національного банку щодо усунення порушень банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку протягом визначеного Національним банком строку;

2) установлення за результатами банківського нагляду або аудиторської перевірки фактів подання банком недостовірної звітності, не виправленої в строк, що може призвести до невиконання банком хоча б одного з економічних нормативів капіталу та/або ліквідності;

3) ненадання банком інформації, документів та/або їх копій, письмових пояснень з питань діяльності банку на запит Національного банку, призначеного Національним банком куратора банку, уповноваженої Національним банком особи для проведення інспекційної перевірки/перевірки банку;

4) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо діянь у фінансовій сфері контролерів, керівників банку;

5) конфлікту інтересів банку, про що свідчить наявність інформації, виявлення фактів про будь-який вид стосунків, який суперечить інтересам банку, а також відсутність згоди та/або наявність протиріч між органами управління та/або акціонерами банку, що негативно впливають на ефективне управління банком, які можуть загрожувати інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) невиконання вимог законодавства України щодо розкриття відомостей про власників істотної участі в банку в обсязі, визначеному Національним банком;

7) невиконання розпорядження Національного банку про відсторонення від посади посадової особи банку або заборону власнику істотної участі в банку використовувати право голосу придбаних акцій (паїв);

8) винесення щодо банку судового рішення, виконання якого може мати негативний вплив на репутацію банку та/або призвести до втрати активів у розмірі більше ніж один відсоток;

9) здійснення ризикової діяльності;

10) застосування іноземних санкцій;

11) виявлення факту/фактів подання банком недостовірних відомостей щодо виконання особою, яка має намір набути/збільшити істотну участь у банку, вимог:

законодавства України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, та/або

статей 32, 34 Закону про банки в частині підтвердження джерел походження коштів, за рахунок яких здійснюються внески для формування або збільшення статутного капіталу банку.

З наведених норм законодавства слідує, що віднесення банку до категорії проблемних на підставі звернення фізичної особи не передбачено.

Крім того, суд встановив, що постановою Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ ПАБ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних.

Тобто, ще до звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою від 05.02.2015, за результатами аналізу діяльності ПАТ «Дельта Банк», він був віднесений Національним банком України до категорії проблемних (а.с. 76 Т.І).

Доводи ОСОБА_1 про ненадання відповіді Національним банком України на його заяву від 05.02.2015 щодо визнання ПАТ «Дельта Банк» проблемним суд відхиляє, оскільки в матеріалах справи наявна копія листа-відповіді від 26.02.2015 №47-606/12479 відповідача на заяву позивача від 05.02.2015 (а.с. 46 Т.І), а також реєстру рекомендованих листів, фіскального чеку про оплату послуг поштового зв'язку та витягу з журналу обліку вихідних документів (а.с. 78-81 Т.І).

Відповідно до частини 3 статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

У зв'язку з цим, відповідач не мав правових підстав для повідомлення ОСОБА_1 у листі від 26.02.2015 №47-606/12479 про прийняття вказаного рішення.

Крім того, станом на дату розгляду даної справи, постановою Національного банку України від 02.03.2015 №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с. 77 Т.І).

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осбі» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному адміністративному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким в АТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно.

Інформація про винесення постанови Національним банком України від 02.03.2015 №150 та про введення тимчасової адміністрації 03.03.2015 була опублікована на сайті ПАТ «Дельта Банк».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання бездіяльності Національного банку України при банківському нагляді за ПАТ «Дельта Банк» та щодо невиконання вимог статті 75 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді Б.В. Санін

Т.О. Скочок