Справа № 2а-662/12/0970
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року Справа № 138800/12/9104
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Калуського МРВ УМВС в Івано-Франківській області, Комунального підприємства КП ЖЕО №4, третя особа - ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 02.03.2012 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Калуського МРВ УМВС в Івано-Франківській області, Комунального підприємства КП ЖЕО №4, третя особа - ОСОБА_1, в якому просила визнати неправомірними дії щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2012 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Калуського МРВ УМВС в Івано-Франківській області та КП ЖЕО №4 щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано Калуський МРВ УМВС в Івано-Франківській області та КП ЖЕО №4 скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити з підстав неповного з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права,що призвело до неправильного вирішення справи .

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що з 1998 року, він та позивачка ОСОБА_2 проживали однією сім"єю ,як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1 та вели спільне господарство, мали спільний бізнес і для того аби скріпити сімейні відносини 6 травня 2002 року взяли релігійний обряд шлюбу в с. Бортники Тлумацького району Івано-Франківської області.

У зв»язку з фінансовими труднощами за згодою позивачки, він продав свою квартиру і з нею домовлено про прописку його в квартирі ОСОБА_2 в якій я уже проживав з 1998 року.

Таким чином, з 20.03.2000 року, зі згоди ОСОБА_2 його було прописано в її квартиру по АДРЕСА_1.

Звертає увагу на те, що суд помилково посилається на механізм здійснення реєстрації та зняття з реєстраційного обліку фізичних осіб за місцем проживання, що було визначено Тимчасовим порядком реєстрації фізичних осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України за №35 від 16.01.2003 року, та Постанову №985 від 28.07.2004 року «Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні», які не могли мати встановлену цими документами дію в 2002 році.

Крім того, посилається відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, як на встановлену обставину про вселення в спірну квартиру на законних підставах, на рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, ще не заявляла самостійних вимог комунальне підприємство КП „ЖЕО" №4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, скасування реєстрації та виселення з квартири

Крім цього, по даному факту в матеріалах справи знаходиться постанова Калуського MB УМВС від 25.02.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі ст. 6 п.2 КПК України за відсутністю складу злочину передбаченого ст. 358 КК України.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 19.10.2001 року ОСОБА_2 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно копії витягу з будинкової книги для прописки громадян, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані власник квартири -ОСОБА_2 та особа, яка постійно в ній проживає - ОСОБА_1

Крім того, з матеріалів справи видно, що в лютому 2011 року ОСОБА_2 звернулася до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - комунальне підприємство КП ЖЕО № 4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, скасування реєстрації та виселення з квартири з підстав того, що вона не давала письмового згоди на реєстрацію ОСОБА_1 Згідно рішення суду від 18.07.2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.09.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2011 року було скасовано рішення Калуського міськрайонного суду від 18.07.2011, провадження в справі в частині позовних вимог про зняття з реєстрації ОСОБА_1 закрито, так як на думку суду дані позовні вимоги слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Також даною постановою було відмовлено в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_2 права власності та виселення ОСОБА_1 з квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційнимй суд, виходив з того, що відповідачами протиправно проведено реєстрацію ОСОБА_1 у квартирі по АДРЕСА_1, так як письмової згоди на здійснення останньої позивачем надано не було.

Так, відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльністі суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст.383 Цивільного Кодексу України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї.

Відповідно до ст. 161 Житлового Кодексу України, наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку(квартирі), що належить громадянинові на праві особистої власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку(квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем.

Таким чином, вимога про письмову згоду власника житла на вселення інших осіб встановлена Законом.

Колегія суддів погоджується з апелянтом, про помилкове посилання суду першої інстанції на Тимчасовий порядок реєстрації фізичних осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України за №35 від 16.01.2003 року, та Постанову №985 від 28.07.2004 року «Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні», які не могли мати встановлену цими документами дію в 2002 році.

Проте, таке посилання не привело до ухвалення неправильного рішення.

Так, прописка громадян була регламентована, зокрема п.27 Постанови Ради Міністрів СРСР № 677 від 28 серпня 1974 року та Постановою Ради Міністрів СРСР № 678 від 28 серпня 1974 року «Про деякі правили прописки громадян», виконання яких передбачалось неопублікованими інструкціями Міністерства внутрішніх справ, що призводила до обмежень прав людини, оскільки передбачали дозвільність державного органу на місце проживання особи.

Згідно Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 1994 р. № 700, щодо прописки (виписки), остання ( паспортна служба органів внутрішніх справ) також використовувала як загальне правило дозвільний порядок вибору фізичною особою місця проживання.

Рішенням Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 р. № 15-рп/2001р. (справа щодо прописки) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 1994 р. № 700, щодо прописки (виписки) відповідно до якого паспортна служба органів внутрішніх справ використовувала як загальне правило дозвільний порядок вибору фізичною особою місця проживання.

Враховуючи зазначене вище Рішення постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2002 № 13 внесено зміни до підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, відповідно до яких паспортна служба організовує в межах компетенції роботу, пов»язану з оформленням і видачею паспортних та інших документів, реєстрацією та обліком громадян за обраним ними місцем проживання, здійснює контроль за виконанням громадянами і посадовими особами правил паспортної системи.

Отже, на момент реєстрації ОСОБА_1 мав право зареєструватися на території України по місцю перебування (проживання), а органи внутрішніх справ не мають права чинити будь-які перешкоди.

Проте, заява на реєстрацію особи , як і попередньо - на прописку, містила вимогу, встановлену Законом, про письмову згоду власника на реєстрацію особи ( у відповідній графі він(власник) повинен був вчинити особистий підпис).

Як видно з висновку науково-дослідного експертно-криміналістичного центру управління МВС України в Івано-Франківській області Лямпель.В.І. за № 09/03-255 від 19.06.2011 року, за результатами проведеної почеркознавчої експертизи встановлено, що рукописний текст та підпис в заяві, на підставі якої було здійснено реєстрацію ОСОБА_1 в квартирі по АДРЕСА_1, виконано не ОСОБА_2, а від її імені -іншою особою.

Вказана експертиза проведена на підставі ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області по матеріалам вказаної вище цивільної справи, і ії висновки не спростовані відповідачами.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідачами протиправно проведено реєстрацію ОСОБА_1 у квартирі по АДРЕСА_1.

Посилання апелянта на рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2011 року та постанову Калуського MB УМВС від 25.02.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи не спростовують висновку суду першої інстанції про необхідність відповідачами виконувати вимоги Закону, а саме - вимагати особистого підпису власника житла на реєстрацію особи.

Таким чином, відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, на яких покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ними рішення, не довели належними та допустимими доказами обґрунтовано своєї бездіяльності.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2012 року у справі №2а-662/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук