Справа № К/9991/4821/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2015 р. м. Київ К/9991/4821/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Білуги С.В.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2011 року в справі за його позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказу та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що проходив службу в органах внутрішніх справ й у вересні 2005 року був затриманий по підозрі у вчиненні злочину. Під час перебування під вартою у квітні 2007 року звернувся з рапортом про звільнення, але йому було відмовлено і звільнено у квітні 2008 року за вчинення злочину.

Вважаючи звільнення за вчинення злочину незаконним просив суд, після зміни позовних вимог, скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 18 квітня 2008 року № 147 о/с, зобов'язати відповідача звільнити зі служби на підставі рапорту від 10 квітня 2007 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, позивач просив суд скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 09 грудня 1991 року по 12 листопада 1993 року проходив службу у Збройних Силах України, а з 05 квітня 1994 року - службу в органах внутрішніх справ, зокрема з 08 липня 2004 року у відділенні кримінальної міліції у справах неповнолітніх Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (з 20 вересня 2007 року - відділення кримінальної міліції у справах дітей).

29 вересня 2005 року позивача затримано працівниками управління внутрішньої безпеки у Львівській області ДВБ Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України за підозрою у вчиненні злочину.

Вироком Личаківського районного суду міста Львова від 21 грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 11 березня 2008 року, ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 368 Кримінального кодексу України, на 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-управлінських функцій строком на 3 роки з конфіскацією всього особистого майна.

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 18 квітня 2008 року № 147 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України на підставі пункту 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (за вчинення злочину), з 11 березня 2008 року. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становила 15 років 10 місяців 09 днів, у пільговому - 22 роки 08 місяців 19 днів.

На підставі висновку службової перевірки по розгляду заяви ОСОБА_4 щодо перерахунку вислуги років, затвердженого 14 грудня 2009 року, наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 17 грудня 2009 року № 321 о/с внесено зміни до наказу про звільнення позивача в частині визначення вислуги років у пільговому обчисленні - 21 рік 03 місяці 12 днів (у зв'язку з тим, що період перебування під вартою помилково обчислено як пільговий 1 рік за 1,5 роки, а не 1 рік за 1 рік).

Під час перебування під вартою у слідчому ізоляторі 10 квітня 2007 року позивач подав рапорт про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ у зв'язку з виникненням права на пенсію за вислугу років (досягнення вислуги років 20 років).

Вирішуючи спір окружний суд виходив з того, що звільнення особи з органів внутрішніх справ у зв'язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, позбавляє її права на призначення пенсії за вислугу років, а оскаржуваний наказ від 18 квітня 2008 року є правомірним.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, вироком Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2006 року ОСОБА_4 було засуджено до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. 10 квітня 2007 року ним подано рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ, у задоволенні якого відмовлено, й звільнено 18 квітня 2008 року на підставі пункту 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (за вчинення злочину).

Вирішуючи спір суди не з'ясовували чи мав позивач на час подання рапорту право на призначення пенсії і виходячи з його наявності чи відсутності робили висновок про наявність підстав для задоволення позову про скасування наказу про звільнення із зазначених підстав і звільнення за рапортом.

Разом з тим, рапорт позивача від 10 квітня 2007 року у справі відсутній, його текст судами не досліджувався, а з судових рішень неможливо встановити чому суди вирішували спір про право не пенсію, хоча такі вимоги позивачем не заявлялися.

Таким чином судами не встановлено спірні правовідносини, що виникли між сторонами і нормативно-правові акти, що підлягають застосуванню для їх вирішення.

Відповідно частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про до-стовірність того чи іншого доказу.

Наведені порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

На підставі наведеного та керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2011 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ С.В. Білуга /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/