Справа № 826/4058/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 квітня 2015 року 09:38 № 826/4058/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Саніна Б.В., Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної реєстраційної служби України
до Державної виконавчої служби України
про визнання незаконною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

Державна реєстраційна служба України звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної виконавчої служби України, в якій просить суд визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Р.І. від 25.02.2015 в рамках виконавчого провадження №45888509.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наявність обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення, а саме: відсутність подання уповноваженої особи на призначення ОСОБА_2 на посаду начальника реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, а також на те, що відповідно до пунктів 1, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» була розпочата ліквідація Державної реєстраційної служби України. Зазначив, що відповідач, в порушення вимог статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» не з'являвся до Укрдержреєстру для проведення виконавчих дій, що не дало можливості наочно роз'яснити проблему неможливості виконання судового рішення. З огляду на зазначені обставини справи, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач на виконання вимог суду надав копії матеріалів виконавчого провадження. Своєї позиції стосовно заявлених позовних вимог суду не повідомив.

В судове засідання 14.04.2015 представники сторін не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Від позивача надійшло клопотання про справи без участі його представника.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2014 №826/15410/14 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної реєстраційної служби України від 02.09.2014 №823/к «Про звільнення ОСОБА_2». Скасовано наказ Головного управління юстиції у Вінницькій області від 03.09.2014 №1481/6 «Про оголошення наказу про звільнення ОСОБА_2». Постановлено поновити ОСОБА_2 на посаді начальника реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області з 03.09.2014. Стягнуто з Головного управління юстиції у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.09.2014 по 28.11.2014 в розмірі 5763,24 грн. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області з 03.09.2014 та в частині стягнення з Головного управління юстиції у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.09.2014 по 28.11.2014 в межах суми платежу за один місяць. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду 05.02.2015 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2014 №826/15410/14 залишено без змін.

05.12.2014 на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2014 №826/15410/14 видано виконавчий лист щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області з 03.09.2014.

На підставі заяви ОСОБА_2 відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.12.2014 ВП №45888509.

25.02.2015 у зв'язку із невиконанням позивачем постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2014 №826/15410/14, відповідач виніс постанову про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою від 25.02.2015 ВП №45888509 про накладення штрафу, позивач оскаржив її до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Положеннями частини 4 статті 25 названого Закону встановлено, що у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.12.2014 ВП №45888509, відповідач наголосив на негайному виконанні постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2014 №826/15410/14.

Після отримання даної постанови Державна реєстраційна служба України направила відповідачу лист від 26.12.2014 №4105/12-14-04, у якому зазначила, що Положенням про Державну реєстраційну службу України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №219 встановлено, що Голова Укрдержреєстру призначає на посади за поданням керівників структурних підрозділів головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, їх заступників та керівників відповідних структурних підрозділів районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних та міжрайонних управлінь юстиції. У зв'язку з ненадходженням відповідного подання, виконати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2014 №826/15410/14 не має можливості. У зв'язку з зазначеним, позивач просив у відповідача ініціювати звернення до суду із заявою про роз'яснення судового рішення та зупинення провадження у справі.

Окрім того, позивач повідомив, що станом на дату підготовки листа від 26.12.2014 №4105/12-14-04, на посаду начальника реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області призначено Єпіфанова Олександра Володимировича (згідно наказу Укрдержреєсту №1150/к).

Аналогічний за змістом лист (від 21.01.2015 №66/12-15-04) був направлений Державною реєстраційною службою України у відповідь на вимогу державного виконавця від 25.12.2014 №2.-704/5-13 щодо примусового виконання виконавчого листа.

У відповідності до частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Отже, позивач має право самостійно звернутись до суду, у разі якщо вважає, що судове рішення є незрозумілим, чого ним зроблено не було.

Зі змісту постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2014 №826/15410/14, яка набрала законної сили, слідує, що позивач протиправно звільнив ОСОБА_2, у зв'язку з чим наказ Головного управління юстиції у Вінницькій області від 03.09.2014 №1481/6 «Про оголошення наказу про звільнення ОСОБА_2» скасовано та вказано на обов'язок поновити його на посаді начальника реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області з 03.09.2014.

Позивач зобов'язаний був поновити ОСОБА_2 на роботі на підставі судового рішення, а відсутність подання на призначення його на посаду, в даному випадку, не може бути підставою для невиконання судового рішення, оскільки ОСОБА_2 необхідно поновити на посаді, а не призначити на посаду.

Крім того, той факт, що на посаду начальника реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області призначено іншу особу не може бути підставою для невиконання судового рішення.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15.03.2001, пункт 68).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Матеріали справи свідчать про те, що Укрдержреєстр не виконав постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2014 №826/15410/14, яка звернута до негайного виконання ні після її проголошення, ні на виконання вимог державного виконавця.

Відповідно до положень статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У зв'язку з невиконанням позивачем судового рішення, відповідач виніс постанову від 25.02.2015 про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн.

Позивач також посилався на те, що на підставі Пунктів 1, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» розпочата ліквідація Державної реєстраційної служби України та утворена комісія з ліквідації.

Доводи позивача про те, що процедура ліквідації Державної реєстраційної служби України перешкоджає виконанню судового рішення у справі №826/15410/14 суд відхиляє, оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 16.04.2015 Державна реєстраційна служба України не припинена, а отже є діючим органом. Доказів того, що структура Укрдержреєстру змінилась та/або посада начальника реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області скорочена, суду не надано. Крім того, наявність даної посади в структурі Укрдержреєстру підтверджується поясненнями позивача про те, що її наразі обіймає інша особа.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача про те, що державний виконавець зобов'язаний був з'явитись до Державної реєстраційної служби України для проведення виконавчих дій, з огляду на наступне.

Частинами 1, 2, 8 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Спори про місце здійснення виконавчих дій між органами державної виконавчої служби не допускаються.

Зі змісту даної правової норми слідує, що під поняттям «місце вчинення виконавчих дій» мається на увазі територія, на яку поширюються функції органу державної виконавчої служби, а не географічне значення.

Крім того, законодавством не передбачена особиста присутність державного виконавця при добровільному виконанні судового рішення. Отже, державний виконавець не зобов'язаний був з'являтись на адресу Укрдержреєстру і дана обставина не перешкоджала позивачу виконати судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не виконував судове рішення без поважних причин та відповідач правомірно виніс постанову від 25.02.2015 про накладення штрафу на Укрдержреєстр у розмірі 680,00 грн.

У відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи позивача, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2015 про відкриття провадження в адміністративній справі сплата судового збору була відстрочена до ухвалення рішення у даній справі.

Враховуючи результат розгляду даної адміністративної справи, судовий збір підлягає стягненню з позивача у повному розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову Державної реєстраційної служби України відмовити.

2. Стягнути з Державної реєстраційної служби України судовий збір у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.) на розрахунковий рахунок №4007 до ГУ ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді Б.В. Санін

Т.О. Скочок