Справа № 818/3289/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 р.Справа № 818/3289/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2015р. по справі № 818/3289/14

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області

про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України у Сумській області № 53 о/с від 17.10.2014р., в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ;

-визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України у Сумській області № 0010 від 17.10.2014 р., в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора- чергового ВОО ПРО УОС УМВС УКРАЇНИ в Сумської області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнути з ГУМВС України у Сумській області 10 000 гривень завданої моральної шкоди.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2015р. по справі № 818/3289/14 у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2015р., позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених в ній.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ врегульовано Законом України "Про міліцію" від 20.12.2990 р. № 565-ХІІІ, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" від 22.02.2006 року № 3460-ІV та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС від 12.03.2013 року № 230.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про міліцію" зазначено, що міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 04.08.2000 року по 17.10.2014 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України, що підтверджується копією трудової книжки та довідкою відповідача (а.с.7,35).

Наказом УМВС України в Сумській області №0010 від 17.10.2014 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за прогул на підставі п.64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом УМВС України в Сумській області №0053 о/с від 17.10.2014 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ з посади інспектора-чергового відділу оперативного обслуговування північного регіону області УОС УМВС (а.с. 33,34).

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно до приписів ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" зазначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

За правилами підпункту "є" пункту 64 Положення N 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника ОВС і його ставлення до вчиненого.

Отже, дисциплінарна відповідальність не настає у разі відсутності події чи складу дисциплінарного проступку, в тому числі, вини особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, а також закінчення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначених у статті 16 Дисциплінарного статуту ОВС.

Згідно п. 2.1 розділу 2 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу (надалі за текстом - РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до п. 2.6 розділу 2 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 3.2 розділу 3 зазначеної Інструкції передбачено, що службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.

Відповідно до розділу 5 п. 5.2 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

Так, підставою для прийняття наказу про звільнення слугували матеріали службового розслідування, висновком якого встановлено, що в період часу з 03 по 05 вересня 2014 року позивач допустив прогул (а.с.26).

В ході проведення службового розслідування встановлено, що позивач з 03 по 05 вересня 2014 року був відсутній на робочому місці, в цей час знаходився на консультаціях в медичних установах в м.Київ (а.с. 47,48,49), свою відсутність у встановленому порядку з керівництвом не погодив, доказів на підтвердження тимчасової непрацездатності не подав.

Відповідно до п. 10 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 21 Положення визначено, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. Відповідно до цього ж Положення підставами для невиходу на службу може бути відпустка та тимчасова непрацездатність.

Види та порядок надання відпусток регулюється розділом VI Положення, відповідно до якого про надання відпустки рішення, оформлене наказом, приймає керівник, тимчасова непрацездатність засвідчується листком непрацездатності, оформленого відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13.11.2001 року № 455.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 розділу 2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13.11.2001 року № 455 передбачено, що у разі захворювання чи травми на весь період тимчасової непрацездатності до відновлення працездатності або до встановлення групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) видається листок непрацездатності, що обраховується в календарних днях. При втраті працездатності внаслідок захворювання або травми лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати листок непрацездатності особисто терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 10 календарних днів.

Так, з матеріалів справи слідує, що позивач 01.09.2014 року звернувся з рапортом до начальника УМВС України в Сумській області, відповідно до якого просив надати йому дозвіл на виїзд до м. Києва на консультацію лікаря, яка буде проводитись 02.09.2014 року (а.с. 31).

Відповідно до резолюції на вказаному рапорті позивачу надано дозвіл на виїзд до м. Києва для проведення консультації у лікаря строком на одну добу.

Проте, як слідує з матеріалів службового розслідування та не заперечувалось представником позивача в судовому засідання, позивач був відсутнім на робочому місці у період з 02 по 05 вересня 2014 року.

Листок непрацездатності за період з 03 по 05 вересня 2014 року позивач не надав.

Відповідач, приймаючи рішення у формі наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, виходив з того, що ОСОБА_1 подав рапорт, в якому повідомив про необхідність отримання консультації лікаря 02.09.2014 року, у зв'язку з чим йому надано дозвіл на виїзд до м. Києва на термін в одну добу, тобто на 02.09.2014 року, а також те, що позивачем за період з 03 по 05 вересня 2014 року не надано документів, що засвідчують його тимчасову непрацездатність у цей період.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ передбачає суворе підпорядкування працівників порядку та правилам, встановлених законами, спеціальними статутами і наказами МВС України та ґрунтується на усвідомленні кожним із них свого службового обов'язку і особистої відповідальності за справу боротьби зі злочинністю й охорони громадського порядку.

Вимогами статті 2 цього Статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Таким чином невихід на службу без поважних причин безумовно є порушенням службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 зазначеного Закону на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Статуту, який визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.91 N 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку та застосував дисциплінарне стягнення адекватне тяжкості проступку з дотримання передбаченої процедури, а відтак позовні вимоги задовленню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, п.4,5 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.95 № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи з вищезазначеного вбачається, що позивач повинен довести наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду здоров'ю.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, оскільки позивачем не було подано до суду жодних доказів на підтвердження тих, обставин на які він посилається, судом не встановлено протиправність, прийнятого відповідачем рішення, то вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності колегія суддів, погоджуючись з правовим обґрунтуванням висновків суду першої інстанції і вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята у відповідності з нормами матеріального права, з дотриманням приписів процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього не спростували, тому колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2015р. по справі № 818/3289/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 17.04.2015 р.