Справа № 826/20488/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Троян Н.М., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клуб сиру" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві про визнання протиправними та скасування рішень відповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві про скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивував тим, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 лютого 2015 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 04 вересня 2014 року: - №, яким товариство з обмеженою відповідальністю "Клуб сиру" (), за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з частини прибутку державних підприємств у розмірі 64555,00 грн. (Шістдесят чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят п'ять гривень 00 копійок), зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 % на суму 6455,50 грн. (Шість тисяч чотириста п'ятдесят п'ять гривень п'ятдесят копійок); - №, яким товариство з обмеженою відповідальністю "Клуб сиру" (), за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з частини прибутку державних підприємств у розмірі 59778,00 грн. (П'ятдесят дев'ять тисяч сімсот сімдесят вісім гривень 00 копійок), зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% на суму 11955,60 грн. (Одинадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять гривень шістдесят копійок).

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов»язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведено камеральну перевірку податкової звітності позивача з податку на прибуток, за результатами якої 04 вересня 2014 року складено акт №214/15-26-59-15-04-85, відповідно до якого, позивачем порушено терміни сплати самостійно визначених податкових зобов'язань - авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств, а саме: - самостійно визначене податкове зобов'язання у розмірі 22015,00 грн., граничний термін сплати: 20 лютого 2013 року, дата сплати: 16 травня 2013 року, кількість днів затримки сплати: 84, сума сплаченого податкового боргу - 22015,00 грн.; - самостійно визначене податкове зобов'язання у розмірі 37763 грн., граничний термін сплати: 30 березня 2013 року, дата сплати: 16 травня 2013 року, кількість днів затримки сплати: 46, сума сплаченого податкового боргу - 37763 грн.; - самостійно визначене податкове зобов'язання у розмірі 13396,00 грн., граничний термін сплати: 30 квітня 2013 року, дата сплати: 17 травня 2013 року, кількість днів затримки сплати: 25, сума сплаченого податкового боргу - 13396 грн.; - самостійно визначене податкове зобов'язання у розмірі 37763,00 грн., граничний термін сплати: 06 травня 2013 року, дата сплати: 17 травня 2013 року, кількість днів затримки сплати: 11, сума сплаченого податкового боргу - 37763 грн.; - самостійно визначене податкове зобов'язання у розмірі 434,00 грн., граничний термін сплати: 06 травня 2013 року, дата сплати: 17 травня 2013 року, кількість днів затримки сплати: 11, сума сплаченого податкового боргу - 434,00 грн.; - самостійно визначене податкове зобов'язання у розмірі 12962,00 грн., граничний термін сплати: 06 травня 2013 року, дата сплати: 17 травня 2013 року, кількість днів затримки сплати: 11, сума сплаченого податкового боргу - 12962,00 грн.

На підставі акту перевірки, 04 вересня 2014 року відповідачем прийнято оскаржувані рішення: №, яким позивача, за затримку граничного терміну сплати суми податкового зобов'язання у розмірі 64555,00 грн., зобов'язано сплатити штраф у розмірі 6455,50 грн.; №, яким позивача, за затримку граничного терміну сплати суми податкового зобов'язання у розмірі 59778,00 грн., зобов'язано сплатити штраф у розмірі 11955,60 грн.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, вказані рішення залишено без змін.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, абзаців 1, 2 п. 75.1, пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що оскаржувані рішення відповідачем прийнято у зв'язку з тим, що, за переконанням відповідача, позивачем порушено граничні терміни сплати самостійно визначених податкових зобов'язань.

Згідно з абзацом 4 п. 57.1 ст. 57, абзацом 2 п. 2 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов'язання з цього податку, без подання податкової декларації.

Платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до п. 57.1 ст. 57 цього Кодексу, сплачують у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев'ять місяців 2012 року, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

У зв'язку з тим, що доходи позивача за 2012 рік перевищили 10 млн. грн., він із січня 2013 року почав сплачувати авансові внески з податку на прибуток.

Бюджетні рахунки для зарахування авансових внесків з податку на прибуток у місті Києві відкрито тільки із 25 січня 2013 року та доведено до відома платників податків листом Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві від 25 січня 2013 року № 06-08/280-966, у той час, як строк сплати авансового внеску за січень 2013 року спливав 20 січня 2013 року.

У зв'язку з вище викладеним, авансовий внесок за січень 2013 року позивачем сплачено за реквізитами, визначеними для зарахування податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, тобто за реквізитами, за якими позивачем сплачувався податок на прибуток.

Листом від 22 січня 2013 року №14/05 позивач звернувся до відповідача із проханням перерахувати сплачений позивачем авансовий платіж із податку на прибуток за січень 2013 року на рахунок облікових платежів за кодом 11023300 (бюджетний рахунок для зарахування авансових внесків з податку на прибуток).

Наступні авансові платежі із податку на прибуток за лютий 2013 року у розмірі 22015,00 грн. (платіжне доручення від 19 лютого 2013 року № 250), за березень 2013 у розмірі 37763,00 грн. (платіжне доручення від 20 березня 2013 року № 417), за квітень у розмірі 51593,00 грн. (платіжне доручення від 25 квітня 2013 року № 712) та доплату авансового платежу з податку на прибуток за січень-березень 2013 року у розмірі 51593,00 грн. (платіжне доручення від 18 квітня 2013 року № 662) позивачем також помилково, але своєчасно, сплачено за реквізитами для зарахування податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, а не на бюджетний рахунок для зарахування авансових внесків з податку на прибуток.

У зв'язку з вище викладеною обставиною, позивач звертався до відповідача із відповідними листами (від 29 квітня 2013 року №104/05, №105/05, №106/05, №107/05) про своєчасне перерахування сплачених позивачем авансових платежів із податку на прибуток на бюджетний рахунок для зарахування авансових внесків з податку на прибуток.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54, п. 126.1 ст. 126 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, оскільки самостійно визначені позивачем суми авансових внесків із податку на прибуток, розрахунок яких подавався позивачем разом із річною податковою декларацією із податку на прибуток підприємств, згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, вважаються узгодженими податковими зобов'язаннями, то за їх несплату (за переконанням відповідача помилкова сплата податкового зобов'язання за неправильними реквізитами є саме несплатою узгоджених податкових зобов'язань) до позивача застосовано штрафні санкції, передбачені п. 126.1 ст. 126 ПК України.

Станом на 01 січня 2014 року у позивача наявна переплата на бюджетному рахунку для зарахування авансових внесків із податку на прибуток у розмірі 37984,60 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією акту від 01 грудня 2014 року №17031-20.

Крім того, відповідно до акту звірки, позивачу нараховано (зменшено) податкові зобов'язання за період, що перевірявся, на суму 1166945,10 грн., у тому числі, донараховано (зменшено) платежі за повідомленнями-рішеннями на суму 18411,10 грн.

У подальшому, позивачем сплачено (повернуто) суму платежу у розмірі 1148534,00 грн.

Отже, станом на 01 листопада 2014 року позитивне сальдо (сума переплати) за бюджетним рахунком для зарахування авансових внесків із податку на прибуток склала 19573,00 грн., тобто, сума переплати позивача за бюджетним рахунком для зарахування авансових внесків з податку на прибуток зменшилася на 18411,10 грн. (суму штрафних санкцій, застосованих шляхом прийняття оскаржуваних рішень).

Згідно з абзацом 3 п. 87.1 ст. 87 ПК України, сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Проаналізувавши вище викладене, суд прийшов до висновку, що відповідачем самостійно, без заяви позивача, здійснено списання у повному обсязі (18411,10 грн.) сум штрафних санкцій, накладених на позивача шляхом прийняття оскаржуваних рішень, за рахунок надміру сплачених позивачем авансових внесків з податку на прибуток.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача зазначила, що позивач погоджується з тим, що за сплату за неправильними реквізитами сум узгоджених податкових зобов'язань, якими є самостійно визначені позивачем суми авансових внесків з податку на прибуток, до нього, відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, правомірно можуть бути застосовані штрафні санкції. Поряд з цим, позивач не погоджується сплачувати штрафи, накладені на позивача шляхом прийняття оскаржуваних рішень, у подвійному розмірі, - спочатку шляхом зменшення відповідачем на загальну суму штрафів суму переплати на бюджетному рахунку для зарахування авансових внесків з податку на прибуток, а потім ще раз на виконання оскаржуваних рішень.

Таким чином, підсумовуючи усе вище викладене, має місце зазначити про те, що оскільки суми штрафних санкцій, накладених на позивача шляхом прийняття оскаржуваних рішень, у загальному розмірі 18411,10 грн. у повному обсязі погашено за рахунок надміру сплачених позивачем авансових внесків з податку на прибуток, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією акту звірки, - повторне стягнення з позивача аналогічних штрафних санкцій за одне і те ж саме порушення норм законодавства є необґрунтованим та безпідставним.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, не довів правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 21 квітня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 16 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Троян Н.М.