Справа № 807/3987/14
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2015 рокум. Ужгород№ 807/3987/14

Закарпатський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді - Скраль Т.В., суддів Гебеша С.А., Шешеня О.М.,

про секретарі судового засідання - Стенавській А.М.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2,

відповідач 1: Міністерство соціальної політики України - представник в судове засідання не з"явився,

відповідач 2: Управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради- представник Подоляк І.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за уточненим адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2014 року, ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністра соціальної політики України: Розенко Павла Валерійовича, Голови Закарпатської ОДА Губаль Василя Івановича, міського голови Ужгорода Погорелова Віктора Володимировича про зобов'язання вчинити дії.

За уточненими позовними вимогами позивач остаточно просить суд: зобов'язати Міністерство соціальної політики України придбати та видати їй санаторно-курортну путівку в санаторій «Синяк», «Теплиця», «Гірська тиса» або «Хмельницький» на підставі (вимоги) ІПР №1241 від 03.11.2014 року та довідки №070/0390 від 05.11.2014 року, для продовження лікування природними факторами та мінеральними водами, без зняття з черги №146; зобов'язати Міністра соціальної політки України Розенко Павла Валерійовича відшкодувати ОСОБА_1, за рахунок держави моральну шкоду, завдану незаконною бездіяльністю в сумі 6500 грн.

Позов мотивований тим, що 03.11.2014 року позивач пройшла МСЕК в м. Ужгороді їй була видана картка реабілітаційної програми для продовження лікування, де зазначено : «Медична реабілітація - санаторно-курортне у 2014 році». 05.11.2014 року, на підставі ІПР №1241 від 03.11.2014 року ЛКК Ужгородської міської лікарні видала довідку для продовження лікування за №0770/0390 зазначивши санаторії «Синяк», «Теплиця», «Гірська тиса» або «Хмельницький». 11.11.2014 року позивач звернулася до Міністерства соціальної політики України, Закарпатської ОДА та Ужгородської міської Ради з проханням купівлі та видачі санаторно-курортної путівки для продовження лікування - медичної реабілітації. Відповідно до відповіді Закарпатської ОДА №Ч-227/01-23 від 04.12.2014 року та Ужгородської міської ради №Ч-967/28.06-10 від 28.11.2014 року де було вказано, що ОСОБА_1 поставлена в чергу за №146 як інвалід 2-ї групи. Крім того позивач вказує на те, що згідно з ІПР №1241 від 03.11.2014 року, виданою МСЕК м. Ужгорода «реабілітаційні заходи та їх реалізація, медична реабілітація: санаторно-курортне лікування, термін проведення -2014 рік» у зв'язку з тим, що їй не була видана путівка позивач вимушена була придбати таку самостійно в санаторій «Гірська Тиса» з 26.01.2015 року по 16.02.2015 року за мінімальною ціною 307 грн. за день. У зв'язку з вищенаведеним вважає, що такими діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, а тому просить суд, зобов'язати відповідача видати їй санаторно-курортну путівку в санаторій «Синяк», «Теплиця», «Гірська тиса» або «Хмельницький» на підставі (вимоги) ІПР №1241 від 03.11.2014 року та довідки №0770/0390 від 05.11.2014 року, для продовження лікування природними факторами та мінеральними водами, без зняття з черги №146, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 6500грн.

27 лютого 2015 року, ухвалою Закарпатського адміністративного суду було замінено неналежного відповідача Міністра соціальної політики Розенко П.В. на належного відповідача - Міністерство соціальної політики України, п.і.01601, вул. Еспланада 8/10, м. Київ (а.с.45-46).

13 березня 2015 року, ухвалою суду, яка занесена до журналу судових засідань було залучено в якості другого відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, (а.с.81)

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити .

Відповідач 1 - в судове засідання не з'явився, однак 17.03.2015 року на адресу суду надійшло заперечення проти позову в якому міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у справі (а.с.85-87). Як вбачається з заперечень відповідач 1 просить суд відмовити в задоволенні позову у зв'язку з тим, що згідно до Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 № 187 (зі змінами), путівки до санаторіїв видаються інвалідам, ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність законів України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за місцем реєстрації, згідно з установленою чергою в органах соціального захисту населення в міру надходження путівок, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, встановлених для конкретної категорії осіб.

Представник відповідача 2 - в судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд в задоволені позову відмовити з мотивів викладених в письмових запереченнях на позов (а.с.95-98). Крім того пояснив, що Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради не є розпорядником коштів при закупівлі путівок для санаторно-курортного лікування інвалідів усіх категорій, а через департамент соціального захисту населення Закарпатської ОДА отримує відповідні рознарядки та забезпечує осіб, що мають інвалідність путівками у порядку черговості. Крім того, вказує на те, що вимоги ОСОБА_1 про забезпечення її путівкою у конкретно визначені заклади до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради є безпідставними, оскільки головним розпорядником коштів при закупівлі послуг лікувальних закладів є Міністерство соціальної політики, яке за результатами процедури державних закупівель і визначає санаторії, до яких буде надано путівки на санаторно-курортне лікування інвалідів.

Заслухавши позивача, представника відповідача 2, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення ( а.с.4) та довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0360466 від 03.11.2014 року, (а.с.37). За даною довідкою інвалідність позивача встановлена довічно.

03 листопада 2014 року, МСЕК м. Ужгорода було складено індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_1 № 1241, згідно з якою визначено реабілітаційні заходи, вказано види та форми таких заходів, обсяг та терміни проведення, (а.с.7).

За змістом вказаної індивідуальної програми реабілітації вбачається, що ОСОБА_1 потребує фізіологічну реабілітацію у вигляді масажу та забезпечення виробами медичного призначення: такими як палиці-милиці.

05.11.2015 року ЛКК Ужгородської міської лікарні видала довідку для продовження лікування за №0770/0390 зазначивши санаторії «Синяк», «Теплиця», «Гірська тиса» або «Хмільник», (а.с.61).

Судом встановлено, що Управлінням праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на виконання ІПР було видано направлення від 06.11.2014 року №294 для виготовлення палиці та така надіслана до виробника ТОВ "Виробнича компанія Діспомед", (а.с.103-105).

Щодо позовних вимог зобов'язати Міністерство соціальної політики України придбати та видати санаторно-курортну путівку в санаторій «Синяк», «Теплиця», «Гірська тиса» або «Хмільник» на підставі (вимоги) ІПР №1241 від 03.11.2014 року та довідки №0770/0390 від 05.11.2014 року, для продовження лікування природними факторами та мінеральними водами, без зняття з черги №146, судом встановлено наступне.

Відповідно до п.2 Постанови КМУ № 187 від 22 лютого 2006 року « Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад» структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчі органи міських рад забезпечують за рахунок коштів державного бюджету безплатними путівками до санаторно-курортних закладів в тому числі інвалідів усіх категорій за рахунок коштів, передбачених Мінсоцполітики, та в даному випадку таким органом є Управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради, оскільки саме Управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради має забезпечувати за рахунок коштів державного бюджету безплатними путівками до санаторно-курортних закладів в тому числі інвалідів усіх категорій за рахунок коштів, передбачених Міністерством соціальної політики.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка Донецької області та проживала в АДРЕСА_1, є переселенкою з тимчасово окупованої території.

Відповідно до абз.7 п.3 Постанови КМУ № 187 від 22 лютого 2006 року встановлено, що особи, зазначені у пункті 2 цього Порядку, які є громадянами України, що переселилися з тимчасово окупованої території чи районів проведення антитерористичної операції, повинні за фактичним місцем проживання перебувати на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах міських рад для санаторно-курортного лікування.

Згідно відомостей Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради ( а.с.9) від 28.11.2014 року - ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення на забезпечення санаторно-курортною путівкою за напрямком захворювання опорно-рухової системи з 06.11.2014 року. Станом на 28.11.2014 року її черга становили № 146.

Станом на 01.04.2015 року позивач перебуває на обліку для отримання безкоштовної санаторно-курортної путівки по профілю захворювання «опорно-рухового апарату» номер черги позивача 141, (а.с.99).

Крім того, 11 листопада 2014 року позивач звернулась з заявою до Міністра соціальної політики України Денисової Л.Л., Голови Закарпатської ОДА Губаль В.І., Голови Ужгородської міської ради якою просила на виконання Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, видати їй через управління соціального захисту населення Ужгородського міськвиконкому санаторно-курортну путівку в санаторії "Синяк", "Теплиця", «Гірська Тиса" та "Хмельницький" для продовження лікування природними факторами та мінеральними водами (а.с.5).

Як слідує з відповідей Закарпатської ОДА № Ч-227/01-23 від 04.12.2014 року (а.с.8), Ужгородської міської ради №Ч-967/28.06-10 від 28.11.2014 року (а.с.9-10), позивача було повідомлено, що вона як інвалід II групи від загального захворювання, відповідно до наданих заяви та медичної довідки форми 070/о з 06.11.2014 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Ужгородського міськвиконкому для отримання безкоштовної санаторно-курортної путівки з 06.11.2014 року під №146 по профілю захворювання кістково-м'язової системи. Та повідомлено, що путівкою в санаторій заявниця буде забезпечена відповідно до черговості та по мірі надходження путівок в управління соціального захисту населення по місцю проживання.

09.12.2014 року за №883/0/216-14/115 Міністерство Соціальної політики України повідомило ОСОБА_1 проте, що питання забезпечення санаторно-курортним лікуванням пільгових категорій осіб відноситься до компетенції місцевих органів соціального захисту населення відтак їй необхідно звернутися до Управлінні соціального захисту населення Ужгородського міськвиконкому (а.с.58-59).

На перевірку доводів, щодо отримання санаторно-курортної путівки за індивідуальною програмою реабілітації інваліда ІПР № 1241 від 03.11.2014 року ( а.с.7) судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" порядок та умови визначення потреб у зв'язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності інваліда. Види і обсяги необхідного соціального захисту інваліда надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов'язковою для виконання державними органами, підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про реабілітацію інвалідів" місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених нормативно-правовими актами створюють умови для забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів, виходячи з їх потреб та відповідно до рекомендацій медико-соціальних експертних комісій (лікарсько-консультативних комісій лікувально-профілактичних закладів), технічними та іншими засобами і послугами реабілітації, виробами медичного призначення, спеціальним автотранспортом.

Обсяг реабілітаційних заходів, що передбачається індивідуальною програмою реабілітації інваліда, не може бути меншим від передбаченого Державною типовою програмою реабілітації інвалідів, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2006 р. N 1686.

Індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов'язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, дитина-інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Індивідуальна програма реабілітації має для інваліда, дитини-інваліда рекомендаційний характер. Інвалід (законний представник дитини-інваліда) має право відмовитися від будь-якого виду, форми та обсягу реабілітаційних заходів, передбачених його індивідуальною програмою реабілітації, або від усієї програми в цілому. Інвалід (законний представник дитини-інваліда) самостійно вирішує питання про вибір та забезпечення конкретними засобами чи послугами реабілітації, включаючи засоби пересування, вироби медичного призначення, друковані видання зі спеціальним шрифтом, звукопідсилювальну апаратуру, санаторно-курортне лікування тощо в межах його індивідуальної програми реабілітації.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, правовідносини, які виникають в процесі реалізації зобов'язань держави щодо реалізації прав громадян на реабілітаційні заходи та їх реалізацію, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав і свобод, закріплених у Конституції. Принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це зобов'язання держави забезпечувати засобами реабілітації інвалідів відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи індивідуальної програми реабілітації інваліда виданої МСЕК і ЛКК за №1241 від 03.11.2014 року, а саме в п. 1 розділу «види та форми реабілітаційних заходів» як вид реабілітації «санаторно-курортне лікування» не зазначено.

З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи законодавчі вимоги, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що за індивідуальною програмою реабілітації інваліда, яка є обов'язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід незалежно від форм власності, ОСОБА_1 визначена медична реабілітації у формі відновної терапії, та за формами та видами реабілітаційних заходів санаторно-курортне лікування не визначено, Отже, позовні вимоги зобов'язати Міністерство соціальної політики України придбати та видати санаторно-курортну путівку в санаторій «Синяк», «Теплиця», «Гірська тиса» або «Хмільник» на підставі (вимоги) ІПР №1241 від 03.11.2014 року є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

Крім того, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач є інвалідом другої групи загального захворювання та за довідкою для одержання путівки на санаторне-курортне лікування № 070/0390 рекомендовано санаторне-курортне лікування, зокрема місцеві санаторії "Синяк", "Теплиця", "Гірська Тиса", "Хмільник" ( а.с.61)

П. 5 Постанови КМУ № 187 від 22 лютого 2006 року передбачено, що путівки видаються відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості в міру надходження путівок для одержання путівки інвалід подає органу соціального захисту населення за місцем своєї прописки заяву та медичну довідку лікувальної установи за формою 070/о.

Відповідно до п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 187 «Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян органами праці та соціального захисту населення» - інваліди загального захворювання та інваліди з дитинства забезпечуються путівками в порядку черговості в міру надходження путівок.

Відповідно до п. 4.3 Наказу Міністерства праці і соціального захисту населення України №42 від 25.12.1997 року «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання, розподілу та видачі путівок до санаторно-курортних та інших лікувально-оздоровчих установ в органах соціального захисту населення», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 лютого 1998 року за №135/257 облік заявників, які потребують санаторно-курортного лікування, проводиться органами праці і соціального захисту населення в журналах відповідної форми окремо в залежності від права осіб щодо черговості отримання путівки у відповідності до основного профілю захворювання: позачергове, першочергове, переважне та в порядку загальної черги.

Як вже зазначалося судом, що станом на 01 квітня 2015 року позивач перебуває на обліку у відповідача 2 для отримання безкоштовної санаторно-курортної путівки по профілю захворювання «опорно-рухового апарату» за номером черги 141, (а.с.99).

Отже, як встановлено судом, що позивач є інвалідом другої групи загального захворювання, забезпечується путівкою в порядку загальної черговості, що визначено п.9 Порядку № 187, черга ОСОБА_1 на одержання путівки не настала, то порушення права позивача, як особи, яка має право на одержання путівки поза чергою - відстутні.

Не підлягають до задоволення вимоги позовної заяви про зобов'язання Міністерство соціальної політики України відшкодувати ОСОБА_1, за рахунок держави моральну шкоду, завдану незаконною бездіяльністю в сумі 6500 грн., оскільки, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року за № 4 (із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року за № 5) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки судом не встановлено незаконні дії чи бездіяльність відповідача - відсутні також підстави для задоволення вимог позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи законодавчі вимоги, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачі Міністерство соціальної політики України, Управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради діяли у межах своєї компетенції та відповідно до норм діючого законодавства, що ними доведено у межах даної адміністративної справи належними та допустимими доказами, бездіяльність з боку відповідачі 1 Міністерства соціальної політики України, Управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради не встановлена, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат відповідача, судові витрати у справі не стягуються.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 160,163,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22 квітня 2015 року.

Головуюча суддя Т.В. Скраль

Судді С.А. Гебеш

О.М. Шешеня