Справа № 645/2352/15-а
Суддя: Алфьорова Т. М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/2352/15-а
Провадження № 2-а/645/71/15
Постанова

іменем України

21 квітня 2015 року

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Алфьорова Т.М. розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова про визнання неправомірними дії щодо відмови у поновленні виплати пенсії та про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського суду м. Харкова з вище зазначеним позовом, де просить: скасувати окремі положення рішення УПФУ в Фрунзенському районі № 165 , визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова щодо відмовити в поновлені пенсії за віком; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова поновити, зробивши нарахування, перерахування і виплачувати пенсію за віком, та інші пенсійні надбавки на підставах визначених ч. 2 ст. 49 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування » № 1058-1V від 9 липня 2003 року з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 17.11.2014 року та зробивши відповідні розрахунки, з повідомленням позивача на підставі .ст. 25, 27, 40 цього Закону і виплати пенсії. В обґрунтування позиву позивач зазначив, що він є громадянином України, має закордонний паспорт України АН 779535. При досягненні 60 років йому на підставі Закону України « Про пенсійне забезпечення » № 1788-ХП від 5 листопада 1991 року була призначена пенсія, яку він став отримувати з 07.10.1999 року перебуваючи на обліку у Фруненському районному відділі соціального захисту населення м. Харкова. 24.10.2001р. виїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль. Йому було виплачено пенсію за 6 місяців наперед та подальшу її виплату було припинено в Україні на підставі ст.92 Закону України « Про пенсійне забезпечення » № 1788-ХІІ від 5.11. 1991 року. 17.11.2014 році він звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, але рішенням від 26.12.2014 за № 165 органи пенсійного фонду безпідставно відмовили у поновленні пенсії за віком, посилаючись на те, що виплата пенсії припинено з 17.04.2002 року у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, а також посилаються на вимоги п. 2 ст.49 , ст.51 ч.2 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які втратили чинність, з моменту прийняття Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р., який визнав ці норми неконституційними.

Вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що вказане рішення Конституційного Суду України поширюється тальки на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року. Право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україн, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того де проживає особа , якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Відповідач УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова позов не визнав, надав письмові заперечення, де заперечує проти поновленні пенсії за віком, посилаючись на те, що позивач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю 24.10.2001 року, а тому законних підстав для поновлення позивачу пенсії не має з посиланням на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. поширювається на правовідносини, що вини акають з 07.10.2009року

Суд розглянув справу у порядку скороченого провадження.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, що досягла пенсійного віку і йому було призначена пенсія за віком, яку він почав отримувати з 07.10.1999 року на підставі Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 05.11.1999 року.

24.10.2001 року ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль. Як вбачається з закордонного паспорту позивача позивач перебуває та постійно проживає в Державі Ізраїль де перебуває на консульському обліку. Та обставина, що позивачу припинено виплату пенсії за віком ніким не оспорюється. Пенсія виплачувалася відділом соціального забезпечення в Фрунзенському районі м. Харкова.

У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, позивачу було виплачено пенсію за 6 місяців наперед на підставі ст. 92 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування » № 1058-1V від 9 липня 2003 року особовий рахунок закрито, з обліку знято з 07.04.2002 року.

17.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до УПФ України в Фрунзенському районі м. Харкова з заявою про поновлення виплати пенсії за віком на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009.

Рішенням від 26.12.2014 № 165 відповідач відмовив в поновленні пенсії за віком, так як виплату пенсії припинено з 17.04.2002 року у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, з посиланням на ч.2 ст. 49, ст. 51 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії; рішення Конституційного Суду України № 25 рп/2009, яке поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009р.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивач проживаючи в державі Ізраїль, як громадян України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України не допускає обмеження права на соціальний захист за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч.3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно законами України визначається мінімальний розмір заробітної плати.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення" виплата пенсій за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, за весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором країни, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду від 07.10.2009 року у справі № 1- 32/2009 (25-рп/2009) за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення", зазначені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнані неконституційними.

В п. 3 та п. 4 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 07.10.2009р. № 1-32/2009 (25-рп/2009) суд звертає увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07 жовтня 2009 року положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 50 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність та саме з цієї дати громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, мають право на отримання пенсії в Україні, окрім пенсіонерів - громадян України, які виїхали на постійне місце проживання до держав, з якими Україною укладені відповідні міжнародні договори.

З аналізу наведеного, суд дійшов висновку, що у зв'язку з наявністю рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року по справі № 1-32/2009 (25- рп/2009), яким було визнано неконституційними положення п. 2 ч. 1, 49 та другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що в свою чергу є підставою для відновлення виплати пенсії з дня припинення здійснення пенсійних виплат, відповідачем неправомірно було відмовлено у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1

На даний час порядок призначення, перерахунку та виплати пенсії, визначений Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року№22-1 .

В ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до п.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»., поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про громадянство України» зазначені основні принципи законодавства України про громадянство, так ч.7 ст.2 передбачає збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

При поновленні виплати раніше призначеної пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа додає:

а) документи про страховий стаж, який не врахований у пенсійній справі, після призначення пенсії за період роботи до 01.01.2004 (за період роботи, починаючи з 01.01.2004, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних системи персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 2, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3);

б) довідку про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу до 01.07.2000, а починаючи з 01.07.2000 індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3;

в) документи про виникнення обставин, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміни кількості членів сім'ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім'ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Таким чином, поновлення пенсії здійснюється за матеріалами, що є в пенсійній справі, із урахуванням додатково наданих документів.

Згідно зі ст. 7, 20 Закону України «Про громадянство України» проживання або тимчасове перебування громадянина України за межами держави не припиняє його українського громадянства. Останнє втрачається, якщо громадянин добровільно набув громадянство іншої держави, однак його належність до іноземного громадянства не визнається до прийняття рішення про втрату громадянства України, що входить до компетенції Президента України.

Судом не береться до уваги посилання відповідача в своїх письмових запереченнях на відсутність міждержавної пенсійної угоди, як підставу відмови в задоволенні позову. Як стверджувалося в резолютивній частині рішення КСУ від 07.10.2009 року, суд вбачає дискримінаційну ситуацію при якій отримання законно заробленої пенсії становиться в залежність від укладання Україною міжнародного договору про виплату пенсії.

Керуючись ст. ст.ст. 7-11, 71, 94 160, 162, 183-2 КАС України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова про визнання протиправними дії та про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова у відновленні ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова відновити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком та інші пенсійні надбавки, на підставах, визначених пенсійним законодавством, як непрацюючому громадянину України за документами, які є в його пенсійній справі, з урахуванням індексу інфляції починаючи з 17.11.2014 р. та зробити відповідні виплати.

Постанова може бути оскаржена повністю або частково протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення з одночасним надісланням особою, яка подає апеляційну скаргу, її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у строки та порядку, встановленими ст. 254 КАС України.

Суддя: