Справа № 2а-10807/10/0470
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/49755/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року у справі за позовом державного підприємства "Криворізька виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області (№ 80)" до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про скасування вимоги,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року відмовлено в позові державного підприємства "Криворізька виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області (№80)" до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про скасування вимоги.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 20 липня 2010 року №6-28/2107 в частині відшкодування у повному обсязі зайво виплачену заробітну плату працівникам у сумі 52104,19 грн. внаслідок нарахування та виплати надбавки за безперервну роботу вільнонайманим працівникам всупереч чинному законодавству, що є порушенням ст.15 Закону України «Про оплату праці», наказу Державного департаменту управління з виконання покарань «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу» від 11.11.2005 року №184, Колективних договорів підприємства КВК №80 шляхом утримання коштів у сумі 52104,19 грн. із заробітної плати працівників на підставі поданих заяв або внесення коштів до каси або на розрахунковий рахунок підприємства, у тому числі особами, винними у зайвому нарахуванні та виплаті заробітної плати, відповідно до ст., ст.133-136 КЗпП України, та шляхом проведення претензійно-позовної роботи.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням апеляційного суду, відповідач звернувся з касаційною скаргою та просить його скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, позивач є підпорядкованим Державному департаменту України з питань виконання покарань та є структурою Державного департаменту України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області.

Статтею 7 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Державний департамент України з питань виконання покарань, як центральний орган виконавчої влади реалізує єдину державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, спрямовує, координує та контролює діяльність Державної кримінально-виконавчої служби України, у межах своїх повноважень видає накази, організовує та контролює їх виконання.

З 30.04.2010 року по 25.06.2010 року КРВ в м. Кривому Розі було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2008 року по 31.03.2010 року, за результатами якої 25.06.2010 року було складено акт №6-19/048.

20.07.2010 року №6-28/2107 відповідачем було направлено позивачу лист-вимогу «Про вжиття заходів щодо усунення фінансових порушень», серед яких вимагалось відшкодувати у повному обсязі зайво виплачену заробітну плату працівникам у сумі 52104,19 грн. внаслідок нарахування та виплати надбавки за безперервну роботу вільнонайманим працівникам всупереч чинному законодавству, що є порушенням ст.15 Закону України «Про оплату праці», наказу Державного департаменту управління з виконання покарань «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу» від 11.11.2005 року №184, колективних договорів підприємства КВК №80 шляхом утримання коштів у сумі 52104,19 грн. із заробітної плати працівників на підставі поданих заяв або внесення коштів до каси або на розрахунковий рахунок підприємства, у тому числі особами, винними у зайвому нарахуванні та виплаті заробітної плати, відповідно до ст., ст.133-136 КЗпП України, та шляхом проведення претензійно-позовної роботи.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обґрунтованості позовних вимог, натомість відповідач підтвердив правомірність своїх дій.

При цьому, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, вбачає за доцільне зазначити про таке.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011, Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на наведене, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

В даній справі, відповідачем пред'явлена вимога про усунення порушень, виявлених під час ревізії, пунктами якої позивача зобов'язано провести дії по стягненню шкоди з винних осіб.

При цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку щодо необґрунтованості заявленого позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з викладеного, Вищий адміністративний суд України зазначає, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства і скасована апеляційним судом помилково.

Відповідно ст. 226 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року скасувати, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: