Справа № 21-216а15
Суддя: Коротких О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

17 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

Судді-доповідачаКоротких О.А.,
Суддів:Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., -
розглянувши заяву Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Миколаївської області (далі - ОДПІ) про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2014 року у справі за позовом приватного підприємства виробничо-торгівельна фірма «Агро-Ленд» до Снігурівської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: державна податкова інспекція у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и л а:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27 березня 2014 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2009 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2011 року про часткове задоволення позову, залишив без змін.

Не погодившись із такою ухвалою Вищого адміністративного суду України, ОДПІ подала заяву про її перегляд Верховним Судом України, посилаючись на наявність підстави, установленої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а саме неоднакове застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР), що, на думку заявника, підтверджується рішеннями касаційного суду від 22 січня та 11 лютого 2015 року (№№ К/9991/49858/12, К/800/62313/14 відповідно).

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, Вищий адміністративний суд України, вказуючи на помилковість застосування до спірних відносин пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону № 168/97-ВР виходив із того, що необхідною умовою для віднесення сплачених в ціні товарно-матеріальних цінностей сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт реального здійснення відповідної господарської операції та підтвердження вказаної обставини належним чином оформленими первинними документами, які є підставою для формулювання податкового обігу платника податків, а тому висновок суду першої інстанції про встановлений факт реального здійснення господарських операцій з придбання позивача товару, є правильний.

Разом із тим у рішеннях суду касаційної інстанції, на які посилається заявник, обґрунтовуючи наявність інакшого правозастосування, вбачається, зокрема, що Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 22 січня 2015 року виходив із того, що відсутність реальної підприємницької діяльності у правовідносинах Товариства з названими контрагентами було встановлено судами, а тому висновок судів попередніх інстанцій про недостовірність відомостей у представлених платником первинних документах, на підставі яких позивачем було сформовано дані податкового обліку за спірними операціями, та, як наслідок - про отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди шляхом завищення сум податкового кредиту, є обґрунтованим. В ухвалі від 11 лютого 2015 року зазначено, що поставка послуг у зазначенні Закону № 168/97-ВР, яка була здійснена на митній території України підприємством, зареєстрованим як платник ПДВ, оподатковується за ставкою 20 відсотків, оскільки Підприємство не здійснило експорт товарів, а виконувало і передавало результати роботи за договорами комісії на території України.

Таким чином, рішення касаційного суду, додані на обґрунтування заяви, ухвалені цим судом за інших фактичних обставин справ, а отже не підтверджують наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Оскільки заява ОДПІ є необґрунтованою, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Ураховуючи наведене та керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом приватного підприємства виробничо-торгівельна фірма «Агро-Ленд» до Снігурівської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: державна податкова інспекція у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2014 року.

Судді-доповідача О.А. Коротких
Судді: О.Б. Прокопенко
П.В. Панталієнко