Справа № 2а-2837/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Київ К/800/53143/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2013р. у справі № 2а-2837/11 за позовом ОСОБА_4 до Батівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа ОСОБА_5 про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Батівської селищної ради Берегівського району четвертої сесії VІ скликання від 02 квітня 2011 року № 42 про надання ОСОБА_5 жилого приміщення квартири, яка складається з трьох кімнат, в будинку житлового фонду, який є комунальною власністю Батівської селищної ради за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язати виконком Батівської селищної ради укласти з ним договір найму на дане жиле приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що його матір ОСОБА_6 згідно ордеру №23 від 27.05.1983 року поселилася разом із ним та іншими своїми дітьми в квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира була надана матері на підставі Рішення Вузлівської сільради від 27 травня 1983 року №28, в зв'язку з тим, що їх сімейний будинок підлягав зносу для будівництва станції Батьово. Після смерті брата ОСОБА_7 та матері ОСОБА_6, в спірній квартирі залишився проживати лише він. 31.03.2011 року він звертався до голови селищної ради з заявою про переоформлення договору житлового найму, однак листом від 08.04.2011 року отримав відмову у переоформленні договору найму з причин того, що жиле приміщення надається тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих житлових умов. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки він проживав в квартирі разом з основним квартиронаймачем на підставі ордеру та рішення селищної ради з 1983 року, вели спільне господарство, були членами однієї сім'ї, поховав матір, а тому набув право на житло у даній квартирі. Вважає, що рішення Батівської селищної ради Берегівського району від 02 квітня 2011 року № 42 суперечить вимогам чинного законодавства, тому прийняття рішення щодо передачі спірної квартири без його участі є протиправним та підлягає скасуванню. Крім цього, відповідач передав спірну квартиру іншій особі, достовірно не впевнившись що він не проживає у вказаній квартирі.

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2012 року позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення Батівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області четвертої сесії VІ скликання від 02 квітня 2011 року № 42 про надання ОСОБА_5 жилого приміщення квартири, яка складається з трьох кімнат, в будинку житлового фонду, який є комунальною власністю Батівської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано виконком Батівської селищної ради укласти з ОСОБА_4 договір найму на жиле приміщення (квартиру) за адресою АДРЕСА_1.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2013р. постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2012 року скасовано та прийнято в частині вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення Батівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 02.04.2011 року №42 «Про забезпечення жилим приміщенням громадянки ОСОБА_5 та її дітей, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1» нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовлено повністю. В частині вимог ОСОБА_4 про зобов'язання укласти договір найму на жиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, провадження в справі закрито.

На постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2013р. надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про її скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_6 на підставі ордеру №23 від 27.05.1983 року було надано для проживання квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 була єдиним наймачем спірної квартири.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ордер не містить інформації, яка б підтверджувала факт надання квартири для проживання сім'ї в кількості 5 чоловік.

Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не додержано встановлений порядок при вселенні в спірне житлове приміщення, зокрема: не було письмової згоди наймача квартири, спірне житлове приміщення не було постійним місцем проживання позивача, останній не вів з наймачем спільне господарство, між ними не було жодних угод, в яких би обумовлювався певний порядок користування жилим приміщенням. Доказів протилежного позивачем суду не надано.

Згідно свідоцтва про смерть від 25 липня 2007р. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що вчинено актовий запис №20 від 25.07.2007 року. А оскільки вона являлася єдиним наймачем спірної квартири, рішенням Батівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 02.04.2011 року №42 «Про забезпечення жилим приміщенням громадянки ОСОБА_5 та її дітей, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1» спірну квартиру, яка належить територіальній громаді селища правомірно надано ОСОБА_5

Відтак висновок суду апеляційної інстанції про законність оскаржуваного рішення є вірним.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання виконкому Батівської селищної ради укласти з позивачем договір найму на дане жиле приміщення, то колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції щодо закриття позовних вимог в цій частині, з огляду на положення ч.3 ст. 140, ч.1 ст. 144 Конституції України, пункт 7 частини першої статті 3, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України, статті 1 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, слід врахувати позицію. висловлену Верховним Судом України в постановах від 14 лютого 2012 року, від 06 листопада 2012 року та від 01 жовтня 2013 року (справа № 21-345а13).

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: