Справа № 369/12138/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2015р. м. Київ К/800/35237/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2013 року ОСОБА_4 пред'явила позов до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання дій відповідача щодо відмови у задоволенні клопотання про виділення та передачу у власність земельної ділянки протиправними, скасування рішення відповідача від 17 жовтня 2013 року № 9, зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання про виділення та передачу у власність земельної ділянки та прийняти відповідне рішення.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що позивач, реалізовуючи своє право на отримання у власність земельної ділянки у порядку статті 118 Земельного кодексу України, у червні 2013 року звернулася до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із клопотанням та доданими до нього графічними матеріалами для отримання безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,25 га в межах Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням 20-тої сесії 6 скликання Петропавлівсько-Борщагівської сілької ради Києво-Святошинського району Київської області № 9 від 17 жовтня 2013 року позивачу відмовлено у задоволенні вказаного вище клопотання.

Дане рішення обґрунтоване тим, що позивачем не надано графічних матеріалів відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, її адреса.

Суд першої інстанції, розглянувши справу по суті прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, в зв'язку із чим в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погодився та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280 передбачено, що вирішення питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Згідно частини 1 статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що план земельної ділянки - це графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об'єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до клопотання про отримання у власність земельної ділянки графічних матеріалів, визначених частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, не додала.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанції повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права та прийшли до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: