Справа № 2а-18577/10/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2015р. м. Київ К/9991/67937/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

за участю:

представників позивача - Глєбової А.М., Кизенка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року

у справі № 2а-18577/01/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва

про скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва (далі - відповідач) про: визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2/0 від 13 грудня 2010 року; зобов'язання ДПІ у Голосіївському районі м. Києва вилучити з комп'ютерних автоматизованих систем ДПІ у Голосіївському районі м. Києва: БД ПДС, БД АІС ОР, БД АІС «Співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» відомості щодо відхилень між задекларованими податковими зобов'язаннями та податковим кредитом: ТОВ «Фактор Коммерс» за квітень 2010 року на суму 450000,00 грн., ТОВ «Лек-Оіл» за квітень 2010 року на суму 267965,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2011 року позов був задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі м. Києва № 2/0 від 13 грудня 2010 року. В іншій частині позову було відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Фактор Нафтогаз» судові витрати у розмірі 1,70 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2011 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Фактор Нафтогаз», посилаючись на те, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва була проведена невиїзна документальна перевірка ТОВ «Фактор Нафтогаз» з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Фактор Коммерс» та ТОВ «Лек-Оіл» за квітень 2010 року, за результатами якої складений акт № 980/1-23-20-36134497 від 03 грудня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 717965,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту квітня 2010 року податок на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Фактор Коммерс» (на суму податку на додану вартість 450000,00 грн.) та ТОВ «Лек-Оіл» (на суму податку на додану вартість 267965,00 грн.), оскільки відповідно до системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України вказані суб'єкти господарювання у квітні 2010 року свої податкові зобов'язання з податку на додану вартість у відповідних сумах по господарських операціях з позивачем не відобразили. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що суми податку на додану вартість по вказаних контрагентах не підлягають включенню позивачем до складу податкового кредиту квітень 2010 року як такі, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

13 грудня 2010 року ДПІ у Голосіївському районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № 2/0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Фактор Нафтогаз» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 1076947,00 грн., у тому числі: 717965,00 грн. - за основним платежем, 358982,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ТОВ «Фактор Нафтогаз» правомірно включило до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду вказану суму податку на додану вартість згідно належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від його контрагентів, які є належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість, з огляду на реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Фактор Коммерс» та ТОВ «Лек-Оіл», що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які податковим органом під час перевірки взагалі не досліджувались, з урахуванням того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11 січня 2011 року у справі № 42/419 за позовом ТОВ «Фактор Нафтогаз» до ТОВ «Фактор Коммерс» про стягнення боргу у розмірі 2700000,00 грн. позов було задоволено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно абзацу 1 підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Фактор Коммерс» та ТОВ «Лек-Оіл» підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: актом приймання-передачі, податковими накладними, платіжними дорученнями, банківськими виписками, рахунком-фактурою (т.1 арк. справи 33-34, 38-40, 177-185, 189, 194-209).

Крім іншого, судами було встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11 січня 2011 року у справі № 42/419 за позовом ТОВ «Фактор Нафтогаз» до ТОВ «Фактор Коммерс» про стягнення боргу у розмірі 2700000,00 грн. позов було задоволено та стягнуто з ТОВ «Фактор Коммерс» на користь ТОВ «Фактор Нафтогаз» 2700000,00 грн. боргу, який виник у зв'язку з непоставкою ТОВ «Фактор Коммерс» на користь ТОВ «Фактор Нафтогаз» нафтопродуктів на підставі договору № 58/04/10ФСК-ФН від 28 квітня 2010 року, тоді як ТОВ «Фактор Нафтогаз» у відповідності до умов вказаного договору здійснило передоплату на користь ТОВ «Фактор Коммерс» (т.1 арк. справи 106-107).

Також, матеріали справи містять первинні бухгалтерські документи, які підтверджують використання отриманих від ТОВ «Лек-Оіл» нафтопродуктів у власній господарській діяльності (реалізація, передача іншим особам, використання під час власної діяльності (т.1 арк. справи 145-176).

Отже, позивачем були виконані всі необхідні умови, передбачені статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість», для формування податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Фактор Коммерс» та ТОВ «Лек-Оіл».

Судами також було встановлено, що на дату виконання оспорюваних господарських операцій та на дату ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у даній справі ТОВ «Фактор Коммерс» та ТОВ «Лек-Оіл» були належним чином зареєстрованими юридичними особами (статус відомостей про юридичну особу «підтверджено») та платниками податку на додану вартість (т.1 арк. справи 217-225).

Як вбачається з акту перевірки, підставою для визначення позивачу суми податкових зобов'язань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість слугував висновок податкового органу про те, що суми податку на додану вартість по вказаних контрагентах не підлягають включенню позивачем до складу податкового кредиту квітень 2010 року як такі, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

При цьому, первинні бухгалтерські документи позивача, які підтверджують його право на податковий кредит податковим органом взагалі не перевірялись, а підставою для вказаних вище висновків слугували дані Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, про що вказано у пункті 2.7 розділу 2 акту перевірки (т.1 арк. справи 76).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку - це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10 Закону).

Таким чином, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по декларуванню та сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання податкового кредиту та має всі документальні підтвердження його розміру.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Голосіївському районі м. Києва підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна