Справа № 335/2774/14-а (2а/335/104/14)
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2015 р. м. Київ К/800/31598/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Запорізької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2014 року ОСОБА_4 пред'явив позов до Запорізької міської ради про визнання дій відповідача щодо порушення порядку розгляду клопотання про передачу у власність земельної ділянки протиправними та зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання про передачу у власність земельної ділянки.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 04 листопада 2013 року позивач звернувся до Запорізької міської ради з клопотанням, в якому просив визначити без його погодження та виділити земельну ділянку в межах м. Запоріжжя та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки.

25 грудня 2013 року відповідач повідомив позивача, що для подальшого розгляду питання позивачу необхідно надати департаменту архітектури та містобудування міської ради чітку схему земельної ділянки, яку він бажає оформити.

Суд першої інстанції, розглянувши справу по суті, прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, в зв'язку із чим в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погодився та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією суду апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 7 вказаної статті ЗК України передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частин 9, 10 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Пунктом «а» частини 1 статті 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97 ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Рішенням Запорізької міської ради від 28 липня 2006 року № 4 затверджено Регламент Запорізької міської ради.

Статтею 11 даного Регламенту визначено порядок скликання сесії та засідань постійних комісій, підписання протоколів та рішень.

Частиною 3 статті 11 Регламенту Запорізької міської ради передбачено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок - не рідше ніж один раз на місяць.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся 04 листопада 2013 року до Запорізької міської ради з клопотанням про виділення земельної ділянки в межах м. Запоріжжя та надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки.

25 грудня 2013 року відповідач повідомив позивача, що для подальшого розгляду питання позивачу необхідно надати департаменту архітектури та містобудування міської ради чітку схему земельної ділянки, яку він бажає оформити.

Запорізька міська рада в порядку, визначеному Регламентом Запорізької міської ради, ЗК України та Закону № 280/97-ВР, дане клопотання позивача не розглянула, в тому колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що Запорізька міська рада діяла не на підставі, поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції та законам України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 грудня 2013 року у справі № 21-358а13.

Згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Судами були повно і правильно встановлені обставини справи, однак при ухваленні рішень судами першої та апеляційної інстанцій було допущено порушення норм матеріального права при відмові в задоволенні позовних вимог, а тому ухвалені рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 220, 222, 229, 230, 232 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до Запорізької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Запорізької міської ради щодо порушення порядку розгляду клопотання ОСОБА_4 про передачу у власність земельної ділянки протиправними.

Зобов'язати Запорізьку міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про передачу у власність земельної ділянки.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: