Справа № 826/10137/14
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Київ К/800/65042/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України про визнання дій протиправними, визнання постанови незаконною та нечинною,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій при прийнятті постанови від 25.03.2014 року № 112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення»; визнання постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року № 112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» незаконною і нечинною з моменту її прийняття.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року, позов задоволено частково: визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття положення підпункту 1 пункту 1 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 р. № 112 в частині внесення змін до абзацу третього пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Кабінет Міністрів України подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до абз. 3 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» «…. розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.»

25 березня 2014 року постановою Кабінету Міністрів України № 112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» (оскаржена у цій справі постанова) було внесено зміни до абз. 3 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393, а саме:

підпункт 1 пункту 1 постанови, «…. розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією за будь-які 60 календарних місяців служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення загальної суми цих видів грошового забезпечення за 60 календарних місяців служби на 60».

Постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року № 112 набрала чинності 24.04.2014 року.

30 квітня 2014 року позивачу у відповідності до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначена пенсія за вислугу років, при обчислені якої було враховано грошове забезпечення, зокрема, середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 60 місяців, що підтверджується повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення пенсій від 12.08.2014 року.

Тобто, позивачу було обчислено пенсію, з урахуванням змін, які були внесені оскаржуваною постановою від 25.03.2014 року № 112.

Як встановлено, внаслідок прийняття оскарженої у цій справі постанови від 25.03.2014 року № 112, було зменшено розмір пенсії на 250-350 гривень. (пояснювальна записка Міністерства соціальної політики від 26.05.2014 року, висновок Міністра юстиції України від 22.05.2014 року).

30 квітня 2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято нову постанову № 155, якою знову було внесено зміни до пункту 7 постанови КМУ від 17.07.1992 року № 393, та повернуто норму законодавства, згідно якої для призначення пенсії розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення визначається за 24 останні календарні місяці підряд перед звільненням. Дана постанова набрала законної сили 04.06.2014 року.

Особи, яким розраховано пенсію на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393, за період з 24.04.2014 року по 04.06.2014 року (період коли діяли зміни, внесені оскарженою постановою від 25.03.2014 року №112) призначили пенсію в меншому розмірі в порівнянні з тими особами, яким пенсія була призначена до та після змін, внесених оскарженою постановою.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що порядок пенсійного забезпечення відповідних категорій осіб, до яких належить позивач, внаслідок внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року № 112, має дискримінаційний характер, оскільки порядок обчислення пенсії до прийняття оскаржуваної Постанови і після внесення до неї змін - є сталим, на відміну від періоду дії змін, внесених оскаржуваною постановою (період з 24.04.2014 року по 04.06.2014 року).

Крім того, Міністерством юстиції України у висновку від 09.04.2014 року зазначено про порушення норм «Регламенту Кабінету Міністрів України» № 950 від 18.07.2007 (далі - Регламент КМ України) в частині відсутності погодження проекту акту Кабінету Міністрів усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономрозвитку.

Так, відомості щодо погодження проекту постанови в частині, що стосується Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ, відсутні, проте такий нормативно-правовий акт стосується сфери «порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Крім того, відповідачем недотримано вимоги пункту 1 § 44 глави 4 розділу 4 Регламенту КМ України відносно того, що проект акта Кабінету Міністрів (за винятком проекту розпорядження з кадрових питань) розробник подає Мін'юсту для проведення правової експертизи разом з пояснювальною запискою, висновком про проведення антидискримінаційної експертизи, матеріалами погодження (листами із зауваженнями і пропозиціями) та довідками, зазначеними у пункті 3 § 35 і пункті 3 § 36 цього Регламенту.

Оскільки підпункт 1 пункту 1 оскаржуваної Постанови № 112 прийнято з порушенням вимог законодавства, зокрема, за відсутності передбачених Регламентом Кабінету Міністрів України пояснювальної записки, матеріалів погодження (листи із зауваженнями і пропозиціями), висновку правової експертизи, зазначений пункт є протиправним.

Відповідач зазначає, що зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 були внесені на виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік».

Разом з цим, відповідач також посилається на положення пункту 67 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Колегія суддів вважає, що доводи відповідача є необґрунтованими з огляду на таке.

За змістом пункту 3 частини 2 статті 41 Бюджетного кодексу України норми закону про Державний бюджет України на попередній бюджетний період діють до набрання чинності законом про Державний бюджет України на поточний бюджетний період.

Отже, норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» діяли до дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», тобто до 31.01.2014 року.

Оскаржена у цій справі постанова Кабінету Міністрів України прийнята 25.03.2014 року, тому на час її прийняття Закон України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» втратив чинність.

Крім того, пункт 67 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», у тій редакції, на яку посилається відповідач, також не поширюються на спірні правовідносини, оскільки відповідні зміни набрали чинності 16.08.2014 року, тобто після прийняття оскарженої постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв з порушенням законодавства та не обґрунтував правомірності свого рішення.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Кабінету Міністрів України відхилити, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: