Справа № К/9991/62586/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2015р. м. Київ К/9991/62586/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2011 року в справі за її позовом до управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року позивач звернулася в суд з вказаним адміністративним позовом в якому зазначала, що відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яку відповідач з квітня 2007 року по 31 грудня 2008 року сплатив у розмірі, що не відповідає законодавству.

Уточнивши позовні вимоги за 2007 рік просила здійснити перерахунок допомоги по догляду за донькою, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 січня по 27 вересня 2007 року та за сином, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 23 квітня по 31 грудня 2007 року, що з урахуванням індексу інфляції за 2008 та 3 місяці 2009 року становить 8 806,88 грн..

Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2009 року позов задоволено частково: стягнуто недоотриману державну допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2008 року з індексацією за 2007 рік в сумі 8 626,59 грн..

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач має доньку ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області як незастрахована особа та відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» призначено щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що виплати протягом 2007 та 2008 років проводилися з урахуванням обмежень, встановлених Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, чим порушено права позивача, а тому заборгованість підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції за 2007 рік.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив з того, що позивач пропустила строк звернення до суду з позовними вимогами за 2007 рік, а з 01 січня по 31 грудня 2008 року нарахування та виплата допомоги проводилась відповідно до вимог Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з встановлених обставин справи, позивач отримує допомогу як особа, що не застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Підпунктами 7, 8 пункту 23 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до частини 1 статті 15 та пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а саме: частину першу статті 15 викладено в такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень».

Пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» викладено у такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців».

Зазначені норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Рішенням Конституційного Суду України такими, що суперечать Конституції України (є неконституційними) не визнавались.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було встановлено, що розділ ІІ цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми».

Враховуючи те, що відповідач в 2008 році виплачував допомогу у розмірах, встановлених у статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та постанові Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», апеляційний суд прийшов до вірного висновку щодо правомірності дій відповідача у зазначеному році.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 19 листопада 2013 року по справі № 21-382а13.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та звернення до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за 2007 рік у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не було зазначено поважних причин пропуску строку та не заявлено клопотання про його поновлення.

Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що до суду вона звернулась протягом двох місяців після того як дізналась про порушення своїх прав, відповідним чином не під-тверджені, а також є неналежними, оскільки соціальну допомогу їй виплачувалося щомісяця від дати призначення й вона повинна бути обізнаною з її розміром.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ І.В. Штульман /підпис/