Справа № 814/228/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2015р. м. Київ К/800/66898/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Холдинг «АГРО-ЮГ»

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.03.2014 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року

у справі № 814/228/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Холдинг «АГРО-ЮГ»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Холдинг «АГРО-ЮГ» (далі по тексту - позивач, ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ») звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі по тексту - відповідач, ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.03.2014 року в задоволенні позовних вимог ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ» відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року апеляційну скаргу ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ» залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач, не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, оскаржив їх у касаційному порядку, просить скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ДПІ, посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, просить касаційну скаргу ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ» залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 16.06.2010 року по 30.06.2013 року, за результатами якої складено акт від 13.08.2013 року № 40/22-200/37157363.

В акті перевірки зазначено, що позивачем порушено п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: занижено податок на додану вартість на суму 367 049 грн. та п. 138.1, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, занижено податок на прибуток - 440 348 грн.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.08.3013 року № , яким ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ» збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 458 811,25 грн. (за основним платежем - 367 049 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 91 762,25 грн.) та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 550 435 грн. (за основним платежем - 440 348 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 110 087 грн.).

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали обґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України зокрема передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 138.1 ст. 138 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг (витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на транспортування готової продукції між складами підрозділів підприємства; інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг), є витратами операційної діяльності, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки зазначено, що ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ» безпідставно включено до податкового кредиту суму ПДВ, що був сплачений у складі вартості послуг на користь ПП «Південна транспортно-логістична компанія «НОВА» (45 469,29 грн.), ПП «Юг Инвест» (180 588,46 грн.), ТОВ «Карбон-Юг» (140 991,85 грн.). Крім того ДПІ зазначено, під час перевірки не були підтверджені витрати ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ», що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування (витрати на збут), за результатами господарських операцій з ТОВ «Універсальна Торгівельна Компанія «Лотос» (443 302,22 грн.), ПП «Південна транспортно-логістична компанія «НОВА» (227 346,55 грн.), ПП «Юг Инвест» (902 942,30 грн.), ТОВ «Карбон-Юг» (704 958,71 грн.).

В свою чергу позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що з боку ТОВ «УТК «Лотос» було надано маркетингові послуги та послуги з експедирування вантажу; ПП «Південна транспортно-логістична компанія «НОВА» - послуги з перевезення вантажу; ПП «Юг Инвест» - послуги з перевезення вантажу; ТОВ «Карбон-Юг» - послуги з перевезення вантажу та експедиторські послуги.

ТОВ «УТК «Лотос» здійснило для ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ» пошук постачальників пшениці, кукурудзи та люпину (маркетингові послуги по вивченню ринку продавців сільськогосподарської продукції). Придбані у цих продавців товари позивач реалізував ТОВ «САНОІЛ ТОРГ» і ТОВ «ЮГЕКОТОП», при цьому перевезення товарів здійснювали ПП «Південна транспортно-логістична компанія «НОВА», ПП «Юг Инвест» і ТОВ «Карбон-Юг». Крім того, позивач сплатив на користь ТОВ «УТК «Лотос» і ТОВ «Карбон-Юг» вартість послуг транспортного експедирування, що пов'язані з послугами з перевезення.

Згідно договору від 25.07.2012 року № 27 ТОВ «УТК «Лотос» прийняло на себе зобов'язання від власного імені та за рахунок ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ» організувати експедирування вантажів. Вартість послуг договором не визначена.

Відповідно до умов договору від 10.08.2012 № 49 ТОВ «УТК «Лотос» прийняло на себе зобов'язання надати ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ» послуги «по проведению маркетинговых исследований по направлениям, интересующим Заказчика». Предметом маркетингових досліджень, як вказано в договорі, є «перспектива закупок и реализация сельскохозяйственной продукции в условиях существующего рынка». Вартість послуг договором не визначена; результати досліджень мали надаватися в усній формі.

Згідно договору від 06.08.2012 № 34 ПП «Південна транспортно-логістична компанія «НОВА» прийняло на себе зобов'язання здійснити перевезення та експедирування ввіреного йому вантажу (згідно з транспортною накладною) у пункт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі. Вартість послуг договором не була визначена.

Відповідно до умов договору про надання послуг від 20.09.2012 № 69, ПП «Юг Инвест» прийняло на себе зобов'язання надавати позивачу послуги з перевезення вантажів «як самостійно, так і з залученням третіх осіб … експедиторські послуги по перевезенню сільськогосподарської продукції». Вартість послуг договором не визначена.

За договором про надання послуг від 28.09.2012 № 9 ТОВ «Карбон-Юг» прийняло на себе зобов'язання здійснити перевезення та експедирування ввіреного йому вантажу (згідно з транспортною накладною) у пункт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі. Вартість послуг договором не визначена.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем було надано до суду першої інстанції податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортні накладні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що надані позивачем первинні документи не містять інформації щодо саме вищезазначених контрагентів, також ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ» не надано належних доказів щодо використання отриманих послуг у власній господарській діяльності.

Крім того, позивачем не надано документів, які б підтверджували будь-який зв'язок між фактичними перевізниками (зазначеними у ТТН) та контрагентами ТОВ Холдинг «АГРО-ЮГ».

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції проаналізувавши наявні у справі матеріали, вірно дійшли висновку, що у позивача не було законних підстав для відображення у податкових деклараціях результатів господарських операцій з ТОВ «Універсальна Торгівельна Компанія «Лотос», ПП «Південна транспортно-логістична компанія «НОВА», ПП «Юг Инвест», ТОВ «Карбон-Юг».

Колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій вірно застосували норми матеріального права, отже, прийняті податковим органом спірні рішення є правомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищезазначеними нормами права, отже, відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.03.2014 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Холдинг «АГРО-ЮГ» залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.03.2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
О.В. Муравйов