Справа № 805/4311/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Череповський Є.В.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року справа №805/4311/14

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гімона М.М., суддів Василенко Л.А., Старосуда М.І., при секретарі судового засідання Капиці С.В., за участю представника позивача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Дахно А.М. на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2014 року у справі № 805/4311/14 за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Дахно А.М., Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дій незаконними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Дахно А.М. (надалі відповідач 1), Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» (надалі відповідач 2), треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просив визнати дії незаконними, скасувати рішення від 25.03.2014 року № 11886910, зобов'язати зареєструвати за позивачем право приватної спільної часткової власності на приміщення офісного залу (636,0 кв. м), на мансардному поверсі нежитлового будинку АДРЕСА_1 та 20 % місць загального користування, а саме: сходові клітини, ліфт у підвальному приміщенні; сходові клітини, ліфт на першому поверсі; сходові клітини, ліфт на другому поверсі; сходові клітини, ліфт на третьому поверсі; сходові клітини, ліфт, котельню на мансардному поверсі у нежитловому будинку АДРЕСА_1, що складає площу 59,9 кв. м

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2014 року позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька про визнання дій незаконними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, задоволено частково. Скасовано реєстрацію права власності за третіми особами - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на приміщення офісного залу площею 636, кв.м. на мансардному поверсі, крім того, 20% місця, що складає площею 59,9 кв. м. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: номер запису 10197 в книзі: 20чн. Визнано протиправним та скасовано рішення держаного реєстратора прав на нерухоме майно Дахно Артема Миколайовича Державної реєстраційної служби України від 25.03.2014 № 11886910 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зобов'язано держаного реєстратора прав на нерухоме майно Дахно Артема Миколайовича Державної реєстраційної служби України зареєструвати право власності на нерухоме майно: форма власності приватна спільної часткової, приміщення офісного залу площею 636, кв.м. на мансардному поверсі, крім того, 20% місця, що складає площею 59,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за фізичною особою ОСОБА_4, на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 25.02.2014 року за реєстраційним номером № 11163479 та доданих до неї документів у відповідності до вимог чинного законодавства. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову місцевого суду та у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, оскільки рішення відповідача про відмову у державній реєстрації прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Перешкодою для реєстрації заявленого права стало те, що в Державному реєстрі наявний запис про реєстрацію права власності на спірний об'єкт нерухомості за іншою особою, на що суд не звернув увагу. Крім того, ухваливши рішення, суд першої інстанції фактично підмінив орган, до повноважень якого належить прийняття рішення про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Представник позивача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Пояснив, що ОСОБА_7 та треті особи ОСОБА_6 і ОСОБА_5 шляхом фальсифікацій документів отримали судове рішення, на підставі якого злочинним шляхом привласнили належне позивачу нерухоме майно, зареєструвавши за собою право власності. У зв'язку із скасуванням в апеляційному порядку судового рішення, на підставі якого нерухоме майно позивача вибуло з його власності, він звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію за ним 20 % цієї будівлі, які на себе протиправно зареєстрували ОСОБА_6 і ОСОБА_5, але реєстратор незаконно відмовив в цьому з посиланням на те, що будівля зареєстрована на юридичну особу. Натомість держреєстратор не звернув уваги, що за юридичною особою, якій право власності перейшло від ОСОБА_7, зареєстровано право на інші частини цього приміщення (в розмірі 80%), ніж ті, про поновлення реєстрації на які просив позивач. З приводу цієї частини приміщення (в розмірі 80%) в суді існує окремий спір про право, тому до його вирішення позивач просив в заяві здійснити реєстрацію його права власності лише на 20% будівлі.

Відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 17 лютого 2010 року між ОСОБА_2 (дарувателем) та ОСОБА_4 (обдарований) був укладений договір дарування нерухомого майна, відповідно до якого даруватель подарував, а обдарований прийняв у дар будівлю, а саме: адміністративну будівлю літ. К-4 загальною площею 3488,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Вищезазначений договір посвідчений 17.02.2010 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за № 162.

На підставі вказаного договору дарування право власності за ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно було зареєстровано 19.02.2010 р., що підтверджено витребуваною судом апеляційної інстанції інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24 жовтня 2012 року затверджено мирову угоду від 11 жовтня 2012 року, укладену між боржником ОСОБА_4 та стягувачами ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_9 відповідно до якої:

ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_7 приміщення у нежитловому будинку АДРЕСА_1, а саме:

- підвальне приміщення (652,6 кв. м);

- приміщення офісного залу (524,9 кв. м) на першому поверсі;

- приміщення Офісного залу (628,7 кв. м) на другому поверсі;

- приміщення офісного залу (646,0 кв. м) на третьому поверсі.

ОСОБА_4 передав у спільну сумісну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 приміщення у нежитловому будинку АДРЕСА_1, а саме: приміщення офісного залу (636,0 кв. м) на мансардному поверсі.

ОСОБА_4 передав у спільну сумісну власність ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 приміщення загального користування у нежитловому будинку АДРЕСА_1, а саме:

- сходові клітини, ліфт у підвальному приміщенні;

- сходові клітини, ліфт на першому поверсі;

- сходові клітини, ліфт на другому поверсі;

- сходові клітини, ліфт на третьому поверсі;

- сходові клітини, ліфт, котельню на мансардному поверсі;

з яких 80 % переходить до ОСОБА_7, а 20 % переходить в сумісну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6

19.12.12 р. на підставі ухвали Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24 жовтня 2012 року, Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації м. Донецька", за третіми особами - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, було зареєстровано право власності на вищевказані приміщення, що підтверджується інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 січня 2014 року ухвалу Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24 жовтня 2012 року було скасовано та передано на новий розгляд.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 25.10.2013 року за ТОВ «Естейт пропертіз ЛТД» зареєстровано право спільної часткової власності на частину адміністративної будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з підвального приміщення (652,6 кв. м), приміщення офісного залу (524,9 кв. м) на першому поверсі, приміщення офісного залу (628,7 кв. м) на другому поверсі, приміщення офісного залу (646,0 кв. м) на третьому поверсі та 80% місць загального користування.

Відповідно до картки прийому заяв № 11163479, 25.02.2014 року ОСОБА_4 звернувся до Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку.

В заяві ОСОБА_4 просив поновити реєстрацію за ним права власності на офісне приміщення площею 636 м.кв. в мансардному поверсі адміністративної будівлі, що розташована в АДРЕСА_1, що складає 20 % загальної площі будівлі, та на 20% площі місць загального користування цієї будівлі. При цьому зазначив, що вказані приміщення були зареєстровані за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 46).

Рішенням від 25 березня 2014 року за № 11886910 державний реєстратор Державної реєстраційної служби України Дахно А.М. відмовив ОСОБА_4 у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяження на адміністративну будівлю літ. К-4, що розташована АДРЕСА_1, пославшись на ст.. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також на пункти 20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 р.

Відмова вмотивована тим, що у ході розгляду заяви про державну реєстрацію права власності та доданих до неї документів державним реєстратором було встановлено, що заявлене право не підлягає державній реєстрації, оскільки встановлено наявність запису про реєстрацію права власності на зазначений об'єкт за юридичною особою, згідно відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно, отже, заявлене право зареєстровано за іншою особою. Крім того, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14.01.2014 зазначений запис не скасовано. Таким чином, подані документи не дають змоги встановити наявність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Встановлені обставини знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи та не є спірними.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ухвала про затвердження мирової угоди, яка стала підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була скасована, тому і підстави для набуття ними права власності відпали. Оскільки на час розгляду справи власником спірних приміщень є ОСОБА_4, тому відповідач в порушення Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 неправомірно відмовив позивачу в державній реєстрації прав власності на спірне нерухоме майно.

Також, суд першої інстанції, вийшовши за межі позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України, скасував реєстрацію права власності за третіми особами - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на приміщення офісного залу площею 636 кв.м. на мансардному поверсі, крім того, 20 % місця, що складає площею 59,9 кв. м. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

В частині відмови в задоволені решти позовних вимог постанова суду першої інстанції сторонами по справі не оскаржується.

Колегія суддів, проаналізувавши досліджені докази та встановлені фактичні обставини в їх сукупності, в межах доводів апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції спір по суті вирішений вірно виходячи з наступного.

Як вбачається з досліджених доказів, звертаючись до державного реєстратора, позивач фактично просив поновити за ним реєстрацію права власності на частину адміністративної будівлі, право на яку було зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в 2012 р. на підставі ухвали суду, яка в подальшому була скасована в апеляційному порядку. Натомість спірне рішення Відповідача 1 про відмову в реєстрації права вмотивовано наявністю реєстрації права на іншу частину нерухомого майна за юридичною особою.

Пунктом 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 р., який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Таким документом, що було надано позивачем разом із заявою про реєстрацію права, є договір дарування, за яким позивач набув право власності на адміністративну будівлю по АДРЕСА_1, що відповідає приписам підпункту 1 пункту 37 Порядку № 868.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем було надано відповідачу документ, який згідно з законодавством, є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, ухвала суду про визнання мирової угоди, котра стала підставою для реєстрації права власності на частину спірного нерухомого майна за третіми особами, була скасована, а тому державний реєстратор зобов'язаний був здійснити державну реєстрацію заявлених прав позивача на частину адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме приміщення офісного залу площею 636 кв.м. на мансардному поверсі, та 20% місць загального користування, що складає 59,9 кв. м.

При цьому колегія суддів зазначає, що підстави для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачені частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 (далі Закон № 1952), а саме:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5 1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5 2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5 3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5 4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5 5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5 6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Пунктом 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 р. (далі за текстом Порядок № 868), передбачено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 вказаного Порядку № 868 передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відмовляючи позивачу в держаній реєстрації прав, Відповідач 1 послався на підставу, передбачену п.4 ч.1 ст. 24 Закону № 1952, вказавши в рішенні, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Юридичний зміст оцінки відповідності заявлених прав документам, що їх посвідчують, визначений в пункті 15 Порядку № 868, згідно якого під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені відповідачем 1 у спірному рішенні підстави для відмови в державній реєстрації прав були відсутні, а тому рішення Відповідача 1 від 25.03.2014 р. № 11886910 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є протиправним та підлягає скасуванню.

Посилання Відповідача 1 на наявність реєстрації прав на нерухоме майно за юридичною особою є безпідставним, оскільки позивачем заявлено про реєстрацію речових прав на іншу частину адміністративної будівлі, права на яку в Державному реєстрі прав зареєстровані не були. Державна реєстрація прав на цю частину будівлі за третіми особами була вчинена в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.12.2012 року, але судове рішення, на підставі якого ця реєстрація була вчинена, було скасовано в апеляційному порядку, що було підтверджено копіями судових рішень, що були надані ОСОБА_4 державному реєстратору разом із заявою про реєстрацію права на спірну частину нерухомого майна.

Згідно пункту 2.6. цього Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Оскільки ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 січня 2014 року, якою було скасовано судове рішення (ухвалу Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24 жовтня 2012 року), що стало підставою для державної реєстрації прав за третіми особами, не була скасована реєстрація цих прав, то з метою повного захисту прав позивача, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межи позовних вимог і скасував реєстрацію права власності на спірну частину нерухомого майна, що була зареєстрована за третіми особами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті судового рішення помилково посилався на Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, який на час виникнення спірних правовідносин втратив чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В той же час, оскільки це не потягло помилкових висновків з боку суду, який ухвалив правильне по суті рішення, підстав для його зміни не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, справа по суті вирішена правильно і підстави для скасування або зміни постанови відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Дахно А.М. залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2014 року у справі № 805/4311/14 за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Дахно А.М., Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дій незаконними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

У повному обсязі ухвала виготовлена 17 квітня 2015 року.

Колегія суддів М.М. Гімон

Л.А. Василенко

М.І. Старосуд