Справа № 2а-/0301/1304/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 р. Справа № 61105/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області про визнання дій протиправними, скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, яким просив визнати протиправними дії відповідача і скасувати постанову про накладення штрафу від 15.02.2011 року, якою на нього як на боржника у виконавчому провадженні накладено штраф у розмірі 85,00 грн. за невиконання судового рішення без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 квітня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що позивач не надав підтвердження наявності у нього поважних причин невиконання вимог державного виконавця, а також інших документів, на підставі яких могло бути зупинення виконання цих вимог, тому з врахуванням норм ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає її незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у рішенні Володимир-Волинського міського суду Волинської області, на підставі якого був виданий виконавчий лист, відсутні будь-які вимоги зобов'язального характеру, а державний виконавець помилково трактує і самовільно змінив зміст цього рішення, зобов'язавши його вчинити певні дії. Тому вимоги державного виконавця є незаконними. Крім того, у рішенні суду відсутній порядок, строки і спосіб його виконання, а також хто повинен нести чи відшкодовувати витрати, пов'язані з виконанням цього рішення. Також позивач зазначає, що державний виконавець не з'ясував причин невиконання ним судового рішення у визначений строк. При цьому, на думку позивача, судове рішення він не виконав з поважних причин, а саме у нього відсутні необхідні для цього кошти, він не має можливості самостійно організувати роботи, а також незрозуміло, куди перенести належні йому споруди, оскільки у нього відсутня земельна ділянка для обслуговування квартири.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в п. п. 2, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Як встановив суд, рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28.01.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.06.2010 року, було частково задоволено позов ОСОБА_2, зокрема, вирішено: ОСОБА_1 привести земельну ділянку, площею 78 кв. м по АДРЕСА_1 у придатний для використання стан, звільнивши заїзд, а також звільнити ділянку від дерев і кущів; ОСОБА_1 знести самочинно збудований вольєр для утримання собаки, дерев'яний хлів, льох під хлівом, вбиральню, частину фасадної огорожі по ширині 3,5 м від АДРЕСА_2, що знаходиться на орендованій ОСОБА_2 земельній ділянці, згідно договору оренди № 86 від 25.12.2007 року, площею 78 кв. м по АДРЕСА_1 в межах і порядку визначених актом виносу меж земельної ділянки в натурі; ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні і володінні земельною ділянкою, площею 78 кв. м по АДРЕСА_1 для обслуговування гаража, наданої йому Володимир-Волинською міської радою на умовах договору оренди № 86 від 25.12.2007 року.

На підставі зазначеного рішення Володимир-Волинський міський суд Волинської області 30.06.2010 року видав три виконавчих листи № 2-1/10, які були подані ОСОБА_2 на виконання у Відділ державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області.

Постановами державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області Маєвської О.М. від 01.10.2010 року були відкриті виконавчі провадження за вказаними вище виконавчими листами, а також надано боржнику ОСОБА_1 строк для добровільного виконання судового рішення до 07.10.2010 року.

Дані постанови ОСОБА_1 оскаржив у судовому порядку, однак ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.12.2010 року у задоволенні скарги було відмовлено.

А ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20.01.2011 року, яка набрала законної сили з моменту проголошення, ухвалу суду першої інстанції було скасовано і постановлено нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

08.02.2011 року за № 620/03-23 державний виконавець Маєвська О.М. надіслала ОСОБА_1 рекомендованим листом повідомлення про те, що 14.02.2011 року буде проведено перевірку виконання ним вказаного рішення суду.

14.02.2011 року державний виконавець Маєвська О.М., в присутності стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_2 та іншого державного виконавця Лящука В.С. склала акт, в якому було зафіксовано, що ОСОБА_1 не виконав зазначених вище судових рішень.

За невиконання у встановлений строк ОСОБА_1 зазначеного вище судового рішення постановою державного виконавця від 15.02.2011 року року на позивача було накладено штраф у розмірі 85,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення відповідача з таких підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими для виконання на території України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим законом порядку.

Згідно з ст. 5 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 цього Закону, після чого виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ.

Згідно з ст. 87 цього Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі. При подальшому невиконанні рішення боржником державний виконавець порушує клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника відповідно до закону.

Як зазначено вище, під час проведення 14.02.2011 року перевірки виконання ОСОБА_1 рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28.01.2010 року, державний виконавець Маєвська О.М. встановила, що дане рішення позивачем не виконане, про що складено відповідний акт.

Позивач також не заперечує факту невиконання ним зазначеного судового рішення як у строк, встановлений державним виконавцем, так і станом на 14.02.2011 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу винесена державним виконавцем з дотриманням вказаних вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також принципів, передбачених ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи позивача про те, що у рішенні Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28.01.2010 року, на підставі якого були видані виконавчі листи, відсутні будь-які вимоги зобов'язального характеру, не встановлений порядок, строки і спосіб його виконання і не визначено хто повинен нести чи відшкодовувати витрати, пов'язані з виконанням цього рішення, а також про те, що у нього відсутні необхідні кошти для виконання рішення суду, він не має можливості самостійно організувати роботи, незрозуміло куди перенести належні йому споруди, колегія суддів вважає безпідставними і не бере до уваги з таких підстав.

У зазначеному вище рішенні суд чітко визначив, які дії зобов'язаний вчинити ОСОБА_1 (привести земельну ділянку у придатний для використання стан, звільнивши заїзд, а також звільнити ділянку від дерев і кущів, знести самочинно збудований вольєр для утримання собаки, дерев'яний хлів, льох під хлівом, вбиральню, частину фасадної огорожі, що знаходиться на орендованій ОСОБА_2 земельній ділянці), а також дії, від вчинення яких ОСОБА_1 повинен утриматись (не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні і володінні земельною ділянкою).

Відсутність у резолютивній частині рішення суду слова «зобов'язати», на думку колегії суддів, не свідчить про те, що дане рішення не встановлює для позивача жодних зобов'язань.

При цьому, у випадку незрозумілості для позивача судового рішення, порядку його виконання, наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, він має право відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України звернутись до суду, який видав виконавчий лист, із заявою про роз'яснення цього рішення, а також із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення.

Також, на думку колегії суддів, безпідставним є твердження апелянта про те, що державний виконавець помилково трактує і самовільно змінила зміст судового рішення, яке виконується, зобов'язавши його вчинити певні дії, оскільки у постановах державного виконавця про відкриття виконавчого провадження викладено резолютивну частину рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28.01.2010 року без будь-яких доповнень, виправлень чи спотворень.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 квітня 2011 року у справі № 2а-1304/11/0301 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області про визнання дій протиправними, скасування постанови - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький