Справа № К/9991/56165/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2015 р. м. Київ К/9991/56165/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Білуги С.В.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року в справі за його позовом до територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Державної судової адміністрації України про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_5 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом в якому зазначив, що у жовтні 2010 року був звільнений з посади судді Гірницького районного суду міста Макіївки Донецької області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до наказу про звільнення йому повинні були виплатити компенсацію за невикористані 118 календарних днів щорічної та додаткової відпусток, проте з дати звільнення остаточного розрахунку не було проведено й відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Просив визнати противоправними дії територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області; зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Донецькій області додаткове фінансування з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплат; зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області здійснити нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, тобто з 29 жовтня 2010 року по день винесення рішення суду; стягнути нараховані суми заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 29 жовтня 2010 року по день винесення судового рішення, у зв'язку з невиплатою належних при звільненні сум компенсацій за невикористані відпустки.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області щодо не проведення розрахунку в день звільнення в частині виплати компенсації за невикористанні відпустки;

- зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити територіальному управлінню Державної судової адміністрації у Донецькій області додаткове фінансування з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати невиплаченої суми компенсації за невикористані відпустки за період роботи 28 вересня 2008 року - 28 вересня 2009 року тривалістю 35 календарних днів та 15 додаткових календарних днів у розмірі 10 813 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати суми компенсації з 29 жовтня 2010 року по 15 червня 2011 року;

- зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області здійснити нарахування невиплаченої суми компенсації за невикористані відпустки за період роботи 28 вересня 2008 року - 28 вересня 2009 року тривалістю 35 календарних днів та 15 додаткових календарних днів у розмірі 10 813 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати суми компенсації з 29 жовтня 2010 року по 15 червня 2011 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року рішення суду першої інстанції змінено та в пунктах 3, 4 резолютивної частини рішення виключено слова «та середнього заробітку за час затримки виплати суми компенсації з 29 жовтня 2010 року по 15 червня 2011 року». У решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та про-цесуального права, позивач ставить питання про скасування рішень апеляційного суду та зміну рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Верховної Ради України від 07 жовтня 2010 року ОСОБА_4 звільнено з посади судді Гірницького районного суду міста Макіївки Донецької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом в.о. голови Гірницького районного суду міста Макіївки Донецької області від 28 жовтня 2010 року № 55-к позивача звільнено з посади судді, відраховано зі списку працюючих суддів Донецької області та зобов'язано виплатити компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 28 серпня 2008 року по 28 вересня 2009 року тривалістю 35 календарних днів та додаткову відпустку за той же період тривалістю 15 календарних днів, основну щорічну відпустку за період роботи з 28 серпня 2009 року по 28 вересня 2010 року тривалістю 35 календарних днів та додаткову відпустку за той же період тривалістю 15 календарних днів, основну щорічну відпустку за період роботи з 28 вересня 2010 року по 28 жовтня 2010 року тривалістю 3 календарних дні та додаткову відпустку за той же період тривалістю 15 календарних днів, всього 118 календарних днів.

Відповідно до довідки територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області від 18 березня 2011 року за невикористану частину основної відпустки за період роботи з 28 вересня 2009 року по 28 вересня 2010 року тривалістю 35 календарних днів та 15 додаткових календарних днів за той же період, також за період роботи з 28 вересня по 28 жовтня 2010 року тривалістю 3 основних календарних дні та 15 додаткових календарних днів за той же період ОСОБА_4 надана грошова компенсація у сумі 14 705,68 грн., яка була виплачена разом з заробітною платою за листопад 2010 року. Під час звільнення ОСОБА_4 не була сплачена грошова компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 28 вересня 2008 року по 28 вересня 2009 року тривалістю 35 календарних днів та 15 додаткових календарних днів за той же період у сумі 10 813 грн., оскільки оплата відпускних за попередні роки у бюджеті суду на 2010 рік не передбачена.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на відсутність фінансування судів не може бути визнана поважною причиною невиконання зобов'язань фінансового характеру, оскільки компенсація за невикористані дні відпустки передбачена трудовим законодавством.

Змінюючи рішення окружного суду апеляційний суд виходив з того, що оскільки суми нарахованих виплат компенсації під час розгляду справи позивачем не оспорювалися та на час апеляційного розгляду справи були йому нараховані, висновок про необхідність стягнення середнього заробітку за час затримки виплати є помилковим.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій встановлено затримку розрахунку з позивачем при його звільненні й відповідно до наведених вимог закону відповідач має нести відповідальність, тому висновок апеляційного суду про її відсутність не ґрунтується на вимогах закону.

Разом з тим, при вирішенні спору судами не перевірено дотримання позивачем строку звернення до суду з урахуванням положень частини третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Адже, як встановлено судом першої інстанції встановлено, середній заробітку за час затримки розрахунку слід обчислювати з 29 жовтня 2010 року, а до суду позивач звернувся 26 лютого 2011 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

З огляду на викладене судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні неможна визнати таким, що відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ С.В. Білуга /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/