Справа № 823/1998/14
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2015р. м. Київ К/800/3152/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Тракало В.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Черкаського міського центру зайнятості до ОСОБА_4, третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за касаційною скаргою Черкаського міського центру зайнятості на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року Черкаський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_4 кошти, виплачені як допомога по безробіттю, у сумі 6170,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на порушення відповідачем положень частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки під час проведення перевірки було виявлено отримання доходу за ознакою «виплати відповідно до умов цивільно-правового договору», а саме, на підставі укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору про банківське обслуговування.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі Черкаський міський центр зайнятості, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів касаційної скарги вказує на помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо правової природи договору про банківське обслуговування, оскільки такий є саме цивільно-правовим договором, а тому, уклавши його з ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач втратив статус безробітного та, відповідно, право на отримання допомоги по безробіттю. Крім того, на думку позивача, судами безпідставно не враховано положення пункту 4 частини 5 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття», яким визначено припинення виплати допомоги по безробіттю у разі приховування відомостей про працевлаштування на тимчасову роботу (у тому числі за межами України) або здійснення іншої діяльності за винагороду в період одержання допомоги по безробіттю.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі поданої заяви від 03 червня 2013 року ОСОБА_4 10 червня 2013 року був наданий статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пунктів 1, 3, 4 статті 22 та пункту 1 статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та у відповідності до пункту 2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності».

01 листопада 2013 року наказом № НТ131101 ОСОБА_4 було припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до підпункту 10 пункту 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у зв'язку із поданням безробітним письмової заяви про відмову від послуг служби зайнятості.

За період перебування на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості з 10 червня 2013 року по 01 листопада 2013 року відповідачу було нараховано та виплачено допомогу по безробіттю в сумі 6170,57 грн.

В ході проведення перевірки достовірності даних безробітних, розслідування страхових випадків, за результатами якої складено акт № 4 від 24 квітня 2014 року, було встановлено, що ОСОБА_4 отримував доходи від ПАТ КБ «ПриватБанк» у третьому кварталі 2013 року.

24 квітня 2014 року директором Черкаського міського центру зайнятості прийнято наказ № 310 «Про повернення коштів, нарахованих як допомога по безробіттю» про повернення коштів, нарахованих ОСОБА_4 як допомога по безробіттю за період з 01 липня 2013 року по 01 листопада 2013 року в сумі 6170, 57 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності передбачених статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» обов'язкових умов для стягнення з особи виплаченої допомоги по безробіттю.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» є допомога по безробіттю.

За правилами частин другої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, договірні відносини між відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» виникли з приводу відкриття карткового банківського рахунку та обслуговування платіжної картки. Інших цивільно-правових угод, які б передбачали виконання робіт або надання послуг, відповідач з третьою особою не укладав.

Крім того, судами встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було публічно запропоновано усім агентам, в тому числі його клієнтам, виплати за залучення нових клієнтів згідно із затвердженими цією банківською установою Умовами та правилами надання банківських послуг. Умови виплат винагороди за надання інформації для випуску банківського продукту та для залучення нових клієнтів, розміщені на сайті банку, адресовані необмеженому колу осіб.

Звернена до невизначеного кола осіб обіцянка майнової винагороди за досягнення обумовленого результату тому, хто досягне цього результату, за змістом глави 78 підрозділу 2 «Недоговірні зобов'язання» Розділу ІІІ Цивільного кодексу України є публічною обіцянкою винагороди.

Згідно з положеннями юридичної науки публічна обіцянка винагороди є одностороннім правочином, особливістю якого є те, що він відбувається стосовно невизначеного кола осіб, а учасником правовідношення, яке виникає на його основі, може бути кожен, хто досягне зазначеного в правочині результату.

Отже, виплата винагороди за недоговірним зобов'язанням свідчить про відсутність цивільно-правової угоди між платником такої винагороди та її отримувачем.

Надання таких послуг не можна віднести і до інших ознак зайнятого населення, визначених у частині 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення».

В той же час, як було встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, як клієнт ПАТ КБ «ПриватБанк», у третьому кварталі 2013 року доходу від ПАТ КБ «ПриватБанк» не отримував, що підтверджується листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23 червня 2014 року №20.1.0.0.0/7-20140507/0384 та звітом за формою 1-ДФ.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що вчинення зареєстрованою у центрі зайнятості особою - клієнтом банківської установи за договором про банківське обслуговування - дій на досягнення результату за наданою такою установою публічною обіцянкою винагороди, не змінює статусу цієї особи як безробітної та не впливає на умови виплати їй матеріального забезпечення на випадок безробіття, тому стягнення такого забезпечення на підставі частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» є неправомірним.

Висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справах цієї категорії, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2014 року у справі №21-367а14.

Таким чином, правильними є висновки судів про безпідставність вимог Черкаського міського центру зайнятості щодо стягнення з ОСОБА_4 допомоги по безробіттю.

Посилання позивача на положення пункту 4 частини 5 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» є помилковим, оскільки зазначеною нормою встановлено випадки скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації на строк до 90 календарних днів.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Черкаського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко В.В. Тракало Ю.К. Черпак