Справа № 826/3639/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 квітня 2015 року 10:40 № 826/3639/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ле Фрог»
до 1) Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Привалової Є.Є. 2) Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві
треті особи без самостійних вимог на предмет спору1) ОСОБА_2 2) Київська міська рада 3) Державна архітектурно-будівельна інспекція України
про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ле Фрог» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Привалової Є.Є., Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, Київська міська рада, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, в якій просить:

- скасувати рішення відповідача, яким зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 109,4 кв.м.;

- зобов'язати відповідача внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 109,4 кв.м.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2015 відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 02.04.2015 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 09.04.2015.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, з огляду на те, що оскаржуваним рішення державного реєстратора порушене право позивача на вільне користування (експлуатацію) нежилого приміщення та земельної ділянки, які перебувають на праві власності та праві користування у ТОВ «Ле Фрог».

Відповідачі проти позову заперечують, посилаючись при цьому на те, що оскаржуване рішення прийнято на підставі, у спосіб, та в межах повноважень, встановлених законом.

Третя особа 1 проти позову заперечує, оскільки оскаржуване рішення, на її думку, не порушує охоронюваних законом прав позивача.

Третя особа 2 проти позовних вимог не заперечує.

Третя особа 3 у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальності «Ле Фрог» є власником на праві колективної власності наступних нежилих приміщень: 1) нежилого приміщення -торгівельного комплексу, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, літера Б, площею 139,30 кв.м. на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 21.06.2004 № 2823, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко B.M., Реєстраційне посвідчення видане 01.07.2004; 2) нежилого приміщення - торгівельного комплексу, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, літера Б, площею 149,1 кв.м., право власності на яке посвідчене Свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1, виданим Київською міською державною адміністрацією 06.03.2002.

Як зазначає представник позивача, вищевказані нежилі приміщення являють собою торгівельний комплекс, згідно з Генеральним планом реконструкції з розширення торговельного комплексу по АДРЕСА_2.

Торгівельний комплекс розташований на земельній ділянці площею 842 кв.м., яка знаходиться в користуванні позивача на підставі Договору оренди земельної ділянки від 04.02.2011 № 27, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. Договір зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 04.02.2011 за №79-6-00804 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Обґрунтовуючи наявність порушеного права, представник позивача зазначає, що ТОВ «Ле Фрог» стало відомо про те, що Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 109,4 кв.м., яка складається з групи приміщень №№ 2-1 - 2-6 літ. Е.

При цьому, позивач зазначає, що на момент державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 109,4 кв.м., яка складається з групи приміщень №№ 2-1 - 2-6 літ. Е, декларація про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових приміщень №№ 2-1 - 2-6 літ. Е на АДРЕСА_1» № КВ 06 від 20.08.2014, була скасована наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві.

Таким чином, державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Привалова Євгенія Євгеніївна не мала законних підстав приймати рішення про державну реєстрацію права власності на вищевказану нежитлову будівлю за ОСОБА_2, та своїми діями порушила права і законні інтереси позивача, як орендаря земельної ділянки та власника капітальних споруд, якому, розміщенням вказаних вище нежилих споруд, створено перешкоди в експлуатації нежилого приміщення-торгівельного комплексу та в користуванні орендованою земельною ділянкою.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Дійсно, як вбачається з письмових пояснень Державної архітектурно-будівельної інспекції України (а.с. 224 Том І), враховуючи надані на запит Інспекції інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, третьою особою-3 встановлено, що відомості про об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, літ «Е» та літ. «Ж» у Голосіївському районі м. Києва відсутні. Також в Інспекції відсутні документи, підтверджуючі введення в експлуатацію нежитлових приміщень №№ 1-1 - 1-9, 2-1 - 2-6 літ. E, № 1-1 літ. Ж на АДРЕСА_1 у Голосіївському районі м. Києва.

Інспекція за результатом проведеної перевірки та службової записки заступника начальника Інспекційного відділу № 2 Інспекції від 02.09.2014, керуючись п. 14 Порядку № 466 та п. 29 Порядку № 461, видала наказ № 53 «д» від 02.09.2014, яким скасувала реєстрацію декларацій № KB 54 від 05.08.2014 та № KB 08 від 20.08.2014, а також видала наказ № 54 «д» від 02.09.2014, яким скасувала реєстрацію декларацій № KB 45 від 05.08.2014 та № KB 06 від 20.08.2014.

Однак, зазначені обставини, в даному випадку, не є належними доказами наявності порушеного права, яке підлягає судовому захисту, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до змісту п. 6 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України особа звертається до адміністративного суду за захистом права, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах. Відсутність порушеного права, що підлягає судовому захисту, є самостійною підставою для відмови в задоволені позову.

Захисту в судовому порядку підлягає порушене право або законний інтерес. При цьому, обґрунтування наявності такого права або інтересу, що підлягає судовому захисту, покладається на позивача.

В даному випадку своє порушене право позивач обґрунтовує тим, що він позбавлений можливості користуватись земельною ділянкою (НОМЕР_2), внаслідок створення перешкод з боку ОСОБА_2 В свою чергу, відповідно до графічних матеріалів, земельна ділянка площею 0,0177 га., яка перебуває в фактичному користуванні ОСОБА_2 та входить в межі кадастрового кварталу КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва (НОМЕР_3) (а.с. 128 Том І), на якій була зведена будівля, яка на праві власності належить ОСОБА_2, не межує з ділянкою (НОМЕР_2), що належить позивачу на праві користування.

Тобто, з абрису землекористування (а.с. 128 Том І) видно, що будівля, яка є власністю ОСОБА_2, розміщена за межами земельної ділянки, яка надана в оренду ТОВ «Ле Фрог».

Статтею 211 Земельного кодексу України передбачено, що за порушення земельного законодавства (самовільне зайняття земельних ділянок) громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України саме власник або законний користувач є особою права якої підлягають захисту в разі самовільного зайняття земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається відсутність у позивача прав на спірну земельну ділянку (кад. номер НОМЕР_3), вказана земельна ділянка належить до земель територіальної громади міста, розпорядження якими та захист яких здійснює власник в особі Київської міської ради.

Законом України «Про благоустрій населених пунктів» до об'єктів благоустрою належать території загального користування, зокрема, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Такі об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 15, 16 цього Закону органами місцевого самоврядування здійснюється утримання об'єктів благоустрою, для таких об'єктів встановлюється відповідні обмеження щодо їх використання. Статтею 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право користуватись об'єктами благоустрою населених пунктів.

Доказів того, що через вказану ділянку проходять офіційно встановлені вулиці, шляхи, проїзди, проходи (загальнодоступне користування якими гарантується ст.ст. 17, 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів») на пропозицію суду не надано. Натомість, в матеріалах справи містяться докази, згідно яких зазначена земельна ділянка належить до земель запасу та не надана у власність чи користування.

Оскільки доказів облаштування об'єкту благоустрою на спірній земельній ділянці суду не надано, користування такою земельною ділянкою може здійснюватися за рішенням власника, зокрема, шляхом встановлення сервітуту. Статтею 99 Земельного кодексу України визначено такий вид земельного сервітуту, як право проходу і проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобу наявною дорогою. В разі відсутності згоди власника на встановлення сервітуту такий спір вирішується в судовому порядку.

Таким чином, в разі, якщо позивач обґрунтує неможливість проїзду до своєї ділянки іншими шляхами, він може звернутись в установленому законодавством порядку до власника земельної ділянки (Київської міської ради) для встановлення правового режиму її використання, а в разі не вирішення цього питання в позасудовому порядку - до суду.

Саме по собі самочинне будівництво на чужій земельній ділянці, прав та законних інтересів позивача, в даному випадку, не порушує. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність охоронюваних законом прав або інтересів позивача, що були порушені діями/бездіяльністю відповідачів.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ле Фрог» - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський