Справа № 826/18485/13-а
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 квітня 2015 року № 826/18485/13-а

Суддя Окружний адміністративний суд міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Ленд"
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Ленд", (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекція у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, (далі - відповідач), з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 вересня 2013 року № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Ленд" до Державної податкової інспекція у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 вересня 2013 року № та № відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 лютого 2015 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Ленд" задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року адміністративну справу № 826/18485/13-а прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 10 березня 2015 року.

У судовому засіданні 10 березня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої, відповідачем було складено Акт про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Ленд», код за , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2011 року № 689/22-05/32770030 від 30 серпня 2013 року.

Згідно висновків, викладених в Акті перевірки № 689/22-05/32770030, позивачем порушено вимоги: п.135.5.4., ст.135 п.139.1.9 ст.139 Податкового кодексу України, п.5.9 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, всього на суму 938040,00 грн., у т.ч. в 4 кварталі 2011 р. - у сумі 23200,00 грн., в 1 кварталі 2012 р. - у сумі 120779,00 грн., в 2 кварталі 2012 р. - у сумі 30540,00 грн., в 3 кварталі 2012 р. - сумі 27250,00 грн., у 4 кварталі 2012 р. - у сумі 736271,00 грн.; п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок, який підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету податкової декларації з ПДВ на загальну суму 28144,00 грн., в тому числі за жовтень 2011 року - в сумі 11352,82 грн., за листопад 2011 року - в сумі 4927,74 грн., за грудень 2011 року - в сумі 3020,92 грн., за січень 2012 року - в сумі 1162,67 грн., за березень 2012 року - в сумі 1675,15 грн., за квітень 2012 року - в сумі 4791,92 грн., за травень 2011 року - в сумі 1211,81 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки № 689/22-05/32770030 відповідачем були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 13 вересня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 1395460,00 грн., з яких 938040,00 грн. - за основним платежем, а 457420,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 13 вересня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 18276,00 грн., з яких 12184,00 грн. - за основним платежем, а 6092,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано до Головного управління Міндоходів у м. Києві Скаргу на ППР № та на ППР № вих. № 210 від 23 вересня 2013 року, за наслідками розгляду якої останнім було прийнято Рішення про результати розгляду первинної скарги від 21 листопада 2013 року № 6327/10/26-15-10-04-04, яким залишено без змін ППР № , а ППР № скасовано в частині сплати штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 228710,00, в іншій частині - без змін.

Переглядаючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначила про необхідність дослідження наступних обставин:

- існування у позивача кредиторської заборгованості у сумі 3400000,00 грн. перед ТОВ "Фрагон" згідно господарського договору поставки № 0906/01-3 від 01 червня 2009 року, можливість погашення якої відсутня;

- реальності укладеного рамкового контракту № 2093 між ТОВ "Зроби сам Україна" ("ОБІ") та ТОВ "Мега-Ленд" (постачальником);

- обставин щодо правомірності/неправомірності формування позивачем собівартості товарно-матеріальних цінностей у період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, оскільки у акті перевірки жодних доводів не наведено, а лише вказано суми, які не відносяться до складу валових витрат;

- обставини щодо дотримання податковим органом вимог Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року № 1236;

- розрахунки коригування сум податку на додану вартість до податкових декларацій з податку на додану вартість, подані позивачем до податкового органу на предмет належності в якості доказу часткового повернення позивачу товарів.

Частиною 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Відтак, вищезазначені обставини є обов'язковими для дослідження в межах даного провадження.

Судом встановлено, що між ТОВ "Мега Ленд", як покупцем, та ТОВ "Фрагон", як постачальником, був укладений Господарський договір поставки № 0906/01-3 від 01 червня 2009 року, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до додатків № 1 та № 2 до Договору № 0906/01-3 позивачем та ТОВ "Фрагон" було погоджено асортимент, кількість та графік поставок товару на червень 2009 р. - травень 2010 р. на загальну суму 21.600.000,00 грн.

Відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються, зокрема, з інших доходів, які включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно з положеннями підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Положеннями статті 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі. Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов'язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Частинами 1, 3 статті 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Відповідно до статті 77 Уніфікованого закону про переказний та простий векселі, ратифікованого Верховною Радою України згідно Закону України від 06 липня 1999 року №826-XIV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі" (дата набуття чинності Україною 06 січня 2000 року) до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Статтею 39 Уніфікованого закону про переказний та простий векселі передбачено, що трасат, здійснюючи платіж за переказним векселем, може вимагати, щоб він був вручений йому держателем разом з розпискою про отримання платежу. Держатель не може відмовитися від прийняття часткового платежу. У разі часткового платежу трасат може вимагати, щоб відмітка про такий платіж була вчинена на векселі і щоб йому була видана про це розписка.

За приписами статті 78 Уніфікованого закону про переказний та простий векселі, векселедавець простого векселя зобов'язаний так само, як акцептант за переказним векселем. Прості векселі зі строком платежу у визначений строк від пред'явлення повинні бути протягом строків, встановлених статтею 23, пред'явлені векселедавцю для відмітки. Перебіг строку починається від дати відмітки, підписаної векселедавцем на векселі. Відмова векселедавця зробити датовану відмітку повинна бути засвідчена протестом (стаття 25), дата якого є початком строку від пред'явлення.

При цьому, слід враховувати положення частини 3 статті 545 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно якої наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Разом з цим, зобов'язання, яке випливає з векселя, може бути припинене з інших підстав, передбачених главою 50 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), зокрема, у разі ліквідації юридичної особи (боржника, кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (стаття 609 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з акту перевірки, підставою для збільшення позивачу грошових зобов'язань (з урахуванням штрафних(фінансових) санкцій) з податку на прибуток слугував висновок податкового органу про наявність у позивача кредиторської заборгованості у сумі 3400000,00 грн. перед ТОВ "Фрагон" згідно господарського договору поставки № 0906/01-3 від 01 червня 2009 року, можливість погашення якої відсутня.

При цьому, посилань на докази, які б свідчили про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи ТОВ "Фрагон", акт перевірки не містить.

В свою чергу, ТОВ "Мега-Ленд" на підтвердження безпідставності таких висновків податкового органу посилалося на те, що у нього відсутня заборгованість перед ТОВ "Фрагон" у сумі 3.400.000,00 грн., з огляду на те, що позивач у рахунок забезпечення заборгованості згідно господарського договору поставки № 0906/01-3 від 01 червня 2009 року передав ТОВ "Фрагон" належним чином оформлені прості векселі у кількості 7 штук на загальну суму 3400000,00 грн. із терміном погашення 01 жовтня 2015 року, що підтверджується актом приймання-передачі простого векселя № 1 від 02 жовтня 2012 року (т.1 арк. справи 82), що знайшло своє відображення у рядку 520 розділу IV "Поточні зобов'язання балансу товариства станом на 31 грудня 2012 року (т.1 арк. справи 24), а також на те, що 05 вересня 2012 року позивача було повідомлено про те, що згідно договору про відступлення права вимоги 03092012-1 від 03 вересня 2012 року, укладеного між ТОВ "Фрагон" (первісним кредитором) та ТОВ "Київінтертрейдінг Ко." (новим кредитором), новому кредитору було передане право вимоги, що належить первісному кредитору, за договором поставки № 0906/01-3 від 01 червня 2009 року на суму 90291,56 грн. (т.3 арк. справи 74-76).

Зазначене також підтверджується наданими позивачем банківськими виписками, згідно яких судом встановлено, що Товариству з обмеженою відповідальністю "Фрагон" на виконання умов Договору № 0906/01-3 ТОВ "Мега Ленд" було сплачено 1658208,44 грн., а також відповідно до Акту приймання-передачі простого векселя № 1 від 02 жовтня 2012 року передано простих векселів на загальну суму 3.400.000,00 грн.

З наданих позивачем банківських виписок судом встановлено, що Товариству з обмеженою відповідальністю "Фрагон" на виконання умов Договору № 0906/01-3 ТОВ "Мега Ленд" було сплачено 1.658.208,44 грн., а також відповідно до Акту приймання-передачі простого векселя № 1 від 02.10.2012 р. передано простих векселів на загальну суму 3.400.000,00 грн.

Враховуючи той факт, що сума Договору № 0906/01-3 складає 21600000,00 грн., а позивачем надано докази про оплату на суму 5058208,44 грн., суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту відсутності у нього кредиторської заборгованості перед ТОВ "Фрагон" на суму 3400000,00 грн.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Зроби сам Україна" ("ОБІ") та ТОВ "Мега-Ленд" (постачальником) був укладений рамковий контракт № 2093, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати товари у власність "ОБІ", а "ОБІ" приймає товари і сплачує за них згідно з замовленнями "ОБІ" і відповідною супровідною документацією на товари, згідно з умовами цього контракту та умовами поставки, визначеними в специфікаціях торговельних умов (пункт 1.1 статті 1 контракту); з метою розширення ринку збуту товарів постачальника та збільшення обсягів постачання та реалізації товарів, що постачальник постачає в мережу магазинів "ОБІ", "ОБІ" надає постачальникові інформаційно-консультаційні та маркетингові послуги на умовах, визначених даним контрактом. Вартість послуг, які надаються "ОБІ", порядок та періодичність надання документів стосовно таких послуг, визначені в Додатку 1 (Торговельні умови), який є невід'ємною частиною цього контракту. Вартість інформаційно-консультаційних та маркетингових послуг, вказаних в пунктах 1.3.1-1.3.5 цього контракту, визначена у відсотках до загальної вартості товарів, поставлених в рамках цього контракту, беручи до уваги, що при зростанні обсягів придбаних товарів за цим контрактом обсяги наданих послуг пропорційно зростають. Порядок визначення загальної вартості поставлених товарів викладений у Додатку 1 до цього контракту (пункт 1.3 статті 1 контракту).

Позивач зазначає, що на виконання умов Рамкового контракту ТОВ "Зроби сам Україна" надало позивачу маркетингові послуги за липень 2011 року - грудень 2012 року на загальну суму 111949,96 грн.

Суд звертає увагу, що наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальником/продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі недоведенння реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Разом з тим, позивачем не надано до перевірки документів на підтвердження факту придбання послуг з метою та в цілях господарської діяльності.

Акти надання послуг (т.1 арк. справи 83-88) не містять даних щодо обсягів та змісту надання послуг, інформації по фактично понесених витратах для надання таких послуг, з огляду на що не відповідають вимогам пункту 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Матеріали справи не містять доказів, які свідчили би про реальність вищезазначених послуг, про їх надання, адже матеріали справи не містять кінченого результату наданих послуг. Також, вищезазначений перелік послуг є досить широким та не вичерпним, а тому встановлення яких саме маркетингових послуг замовлялось позивачем не вбачається можливим.

При цьому, враховуючи навіть отримання вищезазначених послуг, не вбачається можливим встановити, яким чином юридичні послуги використовувались позивачем у власній господарській діяльності.

Судом враховано , що в торговельних умовах, які є Додатком 1 до контракту, наведений порядок періодичності надання "ОБІ" постачальнику актів наданих послуг за регулярними маркетинговими послугами (розділ IV.2) та розшифровка змісту таких актів (розділ IV.3), які дають можливість визначити пункт контракту; пункт цього додатку, в якому вказана вартість послуг; вартість послуг, вказану у цьому додатку; період надання послуг (т.1 арк. справи 58-81).

Разом з тим, позивачем не спростовано належними доказами доводи податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаних господарських операцій, а відтак, з урахуванням вказаних обставин такі документи не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання послуг.

Позивачем не надано документального підтвердження тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання, а відтак, і не доведено того, що обумовлені правочином надані послуги надані саме цим контрагентом.

Згідно пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України закріплено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Враховуючи те, що на підтвердження правомірності віднесення до складу валових витрат витрати на маркетингові послуги за Рамковим контрактом за липень 2011 р. - грудень 2012 р. на загальну суму 111949,96 грн. позивачем було надано лише акти надання послуг (т.1 а.с.83-88), з яких неможливо ідентифікувати які саме маркетингові послуги були надані, а також не надано належних доказів оплати зазначених послуг, суд приходить до висновку, що вказані витрати позивача є такими, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, а тому позивачем було необґрунтовано завищено суму валових витрат на загальну суму 95417,00 грн.

Відносно встановлених відповідачем в Акті перевірки № 689/22-05/32770030 порушень позивачем п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України за наслідками фінансово-господарських взаємовідносин з ПП "Грандбуд-К", ТОВ "Буд Ма Схід", КП "ремонтно-експлуатаційне підприємство №22", ПП "Мега Тон", СТОВ "Дружба Народів" та ТОВ "Севен Систем", що призвело до заниження суми податку на додану вартість на загальну суму 12184,36 грн. в т.ч. у жовтні 2011 року у сумі 1306,00 грн., у листопаді 2011 p. в сумі 3057,00 грн., в липні 2012 р. в сумі 1251,00 грн., в вересні 2012 р. в сумі 2155,00 грн., у листопаді 2012 р. в сумі 1890,00 грн., в грудні 2012 р. в сумі 2525,00 грн., судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що сума заниження податкового зобов'язання, з якою позивач погоджується складає 2155,32 грн. Заниження податкового зобов'язання по підприємству ПП "Мега ТОН" за період вересень 2012 року в сумі 2155,32 грн. відбулося у результаті бухгалтерської помилки, а саме проведення розрахунку коригування в жовтні 2012 року на суму "- 2155,32" податкового зобов'язання за вересень 2012 року.

Позивачем не заперечувався факт існування фінансово-господарських взаємовідносин між ТОВ "Мега Ленд" та зазначеними вище контрагентами, зокрема, не заперечувався факт постачання позивачем товарів (сантехнічних товарів та виробів з пластмаси, радіаторів, труб для опалення, котлів, бойлерів, та іншого) на загальну суму 73106,16 грн., в т.ч. ПДВ 12184,36 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з положеннями п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Позивач стверджував, що у зв'язку з частковим поверненням зазначеними вище контрагентами товарів, позивачем було подано до податкових органів відповідні розрахунки коригувань кількісних і вартісних показників до податкової накладної.

Суд критично відноситься до зазначених вище тверджень позивача, оскільки відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Так суд звертає увагу, що подані позивачем розрахунки коригувань кількісних і вартісних показників до податкової накладної не є належними доказами часткового повернення позивачу товарів.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем було необґрунтовано занижено суму податку на додану вартість на загальну суму 12184,36 грн., в т.ч. у жовтні 2011 року у сумі 1306,00 грн., у листопаді 2011 p. в сумі 3057,00 грн., в липні 2012 р. в сумі 1251,00 грн., в вересні 2012 р. в сумі 2155,00 грн., у листопаді 2012 р. в сумі 1890,00 грн., в грудні 2012 р. в сумі 2525,00 грн.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Підпунктом 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Матеріали справи містять розрахунки коригування сум податку на додану вартість до податкових декларацій з податку на додану вартість, подані позивачем до податкового органу (т.1 арк. справи 111-260, т.2 арк. справи 1-131).

Суд зазначає, розрахунки коригування не є належними доказами часткового повернення позивачу товарів.

Відповідно до статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

Інших доказів часткового повернення позивачу товарів не надано, хоча ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року витребувано у сторін письмові пояснення та докази на їх підтвердження з приводу обставин, встановлених ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 лютого 2015 року.

Щодо дотримання податковим органом вимог Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року № 1236 суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року № 1236 був затверджений Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, абзацом 2 пункту 3.4 розділу ІІІ якого передбачено, що якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість зменшується, то до платника податків направляється податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, якому присвоюється номер та яке вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень у порядку, передбаченому пунктом 3.3 цього розділу.

При цьому, згідно з підпунктом 5.1.2 пункту 5.1, пунктом 5.3 розділу V Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року № 1236, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо орган державної податкової служби зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення. У випадках, визначених підпунктами 5.1.2 і 5.1.4 пункту 5.1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 09 квітня 2015 року зобов'язано Державну податкову інспекцію у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві, у триденний строк з моменту отримання, надати суду: інформацію щодо дотримання вимог Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року № 1236 в частині прийняття та направлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Мега Ленд" податкового повідомлення - рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, з урахуванням рішення ГУ Міндоходів у м. Києві від 21 листопада 2013 року № 6327 "Про результати розгляду первинної скарги"; в разі прийняття податкового повідомлення - рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, копію податкового повідомлення - рішення та доказ його направлення та вручення Товариству з обмеженою відповідальністю "Мега Ленд".

У відповідь на вищезазначену ухвалу, відповідачем повідомлено суд, що у зв'язку із зміною місцезнаходження ТОВ «Мега Ленд» податкову звітність, акт перевірки від 30 серпня 2013 року № 689/22-05 та акт перевірки від 20 листопада 2013 року № 579/22-05/32770030 направлено до ДПІ у Сумах ГУ ДФС у Сумській області.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Головного управління Міндоходів у місті Києві від 21 листопада 2013 року № 6327/10/26-15-10-04-04 скасовано податкове повідомлення - рішення від 13 вересня 2013 року № в частині спати штрафних санкцій у розмірі 228710,00 грн., в іншій частині - залишено без змін.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів прийняття нового податкового повідомлення - рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, та його направлення позивачу, відтак, податкове повідомлення - рішення від 13 вересня 2013 року № не вважається відкликаним.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведена правомірність та обґрунтованість надання податкової консультації з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Ленд» не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Ленд» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.Ю. Гарник