Справа № 2а-6228/12/1470
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2015р. м. Київ К/800/34664/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина Л.В.,

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 січня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області, виконуючого обов'язки начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області - Циган І.М. про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 2003 року працювала в Управлінні у справах захисту прав споживачів у Миколаївській області, яке у 2011 році було ліквідоване, шляхом створення на його базі Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області. Вказує, що 20 грудня 2011 року їй відмовлено у переведенні до нової організації та з 29 грудня 2011 року звільнено з посади головного спеціаліста у зв'язку з ліквідацією підприємства. У січні 2012 року позивач взяла участь у конкурсі на заміщення вакантної посади у новоствореній організації і, за результатами іспиту, була зарахована до кадрового резерву на посаду головного спеціаліста відділу захисту прав споживачів у сфері внутрішньої торгівлі, послуг, реклами та розгляду звернень громадян Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області. Впродовж 2012 року позивач неодноразово зверталася до відповідачів з приводу свого працевлаштування. Проте, листом від 01 листопада 2012 року № 1253 за підписом в.о. начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області Циган І.М. їй відмовлено у призначенні на вакантну посаду. Вважаючи відмову відповідачів неправомірною, з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд поновити строк звернення до суду, визнати незаконним рішення від 20 грудня 2011 року про відмову у її переведенні до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області, змінити підставу звільнення та внести відповідний запис до трудової книжки і зобов'язати Інспекцію з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області призначити її на посаду головного спеціаліста відділу захисту прав споживачів у сфері внутрішньої торгівлі, послуг, реклами та розгляду звернень громадян без проведення конкурсу та стажування.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року залишено без розгляду позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення від 20 грудня 2011 року про відмову у переведенні до новоствореної Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області, зміни підстави звільнення та внесення відповідного запису до трудової книжки.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 січня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судами неправильно застосовано постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №199 «Про затвердження Положення про формування кадрового резерву для державної служби» (далі - Положення №199) та постанову Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року № 169 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців» (далі - Порядок №169).

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що згідно з наказом від 29 грудня 2011 року №89-к, з 29 грудня 2011 року ОСОБА_4 звільнено з посади головного спеціаліста Управління у справах захисту прав споживачів у Миколаївській області відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією управління.

У січні 2012 року позивач прийняла участь в конкурсі на заміщення вакантних посад в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області, за результатами якого, з 23 січня 2012 року зарахована до кадрового резерву на посаду головного спеціаліста відділу захисту прав споживачів у сфері внутрішньої торгівлі, послуг, реклами та розгляду звернень громадян.

Крім того, конкурси на заміщення цієї посади проводились відповідачем у березні і квітні 2012 року, але позивач участі в цих конкурсах не брала.

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до Управління у справах захисту прав споживачів у Миколаївській області із заявою про працевлаштування, проте листом від 01 листопада 2012 року № 1253 їй відмовлено у призначенні на вакантну посаду.

Отже, ОСОБА_4 приймала участь у конкурсі, після свого звільнення у 2011 році, оцінка законності якого у судовому порядку не перевірялась, оскільки ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року позовні вимоги, що стосувались правомірності звільнення з роботи, залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин. Вказану ухвалу суду позивач не оскаржила і 17 грудня 2012 року подала заяву про зміну позовних вимог, в якій, посилаючись на протиправні дії відповідача, просила зобов'язати Інспекцію з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області прийняти її, як перебуваючу у кадровому резерві із січня 2012 року, на роботу на посаду головного спеціаліста відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі, послуг, реклами та розгляду звернень громадян без конкурсного відбору та стажування.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

У заяві від 17 грудня 2012 року позивач визначила зміст і обсяг позовних вимог, зокрема, обґрунтувавши своє право прийняття на роботу до новоствореної організації без конкурсного відбору та стажування перебуванням у кадровому резерві з січня 2012 року та незаконним звільненням у 2011 році.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові суди правильно зазначили, що позивач проходила конкурс на загальних підставах і не мала переваг та інших гарантій, передбачених законом для осіб, які мають право на працевлаштування до нової структури, створеної на базі ліквідованої поза межами конкурсного відбору.

Відповідно до статей 4, 15 Закону України «Про державну службу» право на державну службу мають громадяни України, які отримали відповідну освіту та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір. Прийняття на державну службу на посади 3-7 категорії, передбачені статтею 25 Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України.

З метою формування дієздатного кадрового потенціалу та залучення на державну службу висококваліфікованих спеціалістів, 15 лютого 2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №169, якою затверджено Порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців.

За умовами пункту 25 цього Порядку, конкурсна комісія на підставі розгляду поданих документів, результатів іспиту та співбесіди з кандидатами, які успішно склали іспит, на своєму засіданні здійснює відбір осіб для зайняття вакантних посад державних службовців.

Водночас, інші кандидати, які успішно склали іспит, але не були відібрані для призначення на посади, у разі їх згоди, за рішенням конкурсної комісії можуть бути рекомендовані для зарахування до кадрового резерву в цьому державному органі і протягом року прийняті на вакантну рівнозначну або нижчу посаду без повторного конкурсу (пункт 26 Порядку №169).

Відповідно до пункту 12 Положення №199, якщо посада, до кадрового резерву на яку зараховано працівника, стає вакантною, він має переважне право на її заміщення при проведенні конкурсу.

Разом з тим, рішення про призначення на посаду державного службовця та зарахування до кадрового резерву приймає керівник державного органу на підставі пропозиції конкурсної комісії протягом місяця з дня прийняття рішення конкурсною комісією (пункт 32 Порядку №169).

Із змісту наведених норм видно, що рішення керівника державного органу про призначення особи на посаду приймається виключно на підставі пропозиції конкурсної комісії, яка здійснює відбір кандидатів. При цьому, особи, які зараховані до кадрового резерву державної установи мають переважне право протягом року бути призначеним на вакантну рівнозначну або нижчу посаду у цій установі без повторного проходження конкурсу.

Водночас, основною метою проведення такого конкурсу є залучення на державну службу висококваліфікованих спеціалістів, а тому, у випадку, якщо на вакантну посаду претендує декілька осіб, які успішно склали іспит, переважне право на призначення на таку посаду мають особи, які досягли найкращих результатів.

Як видно із матеріалів справи, конкурси на заміщення посади головного спеціаліста відділу захисту прав споживачів у сфері внутрішньої торгівлі, послуг, реклами та розгляду звернень громадян Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області проводились відповідачем 23 січня, 19 березня та 19 квітня 2012 року.

Згідно з екзаменаційною відомістю, за результатами проведеного 23 січня 2012 року іспиту переможцем визнано ОСОБА_7 з оцінкою 5 балів, в той час як ОСОБА_4, що отримала оцінку 3 бали, рекомендовано для зарахування до кадрового резерву.

Враховуючи те, що результати конкурсу позивач не оскаржує, а права на призначення на вакантну посаду без урахування результатів цього конкурсу ОСОБА_4 не має, суди дійшли обґрунтованого висновку про правомірність дій відповідача та правильно відмовили у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги щодо переважного права позивача на призначення на посаду, як особи, що перебуває у кадровому резерві, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції, оскільки відповідно до пункту 26 Порядку №169 така особа може бути протягом року прийнята на вакантну рівнозначну або нижчу посаду без повторного конкурсу за умови відсутності іншого кандидата, який досяг кращого результату при проходженні такого ж конкурсу.

За таких обставин, підстав для скасування ухвалених судових рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 січня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак