Справа № К/9991/72085/11-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/72085/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.07.2011р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2011р. у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова про зобов'язання провести нарахування пенсії, у зв'язку з втратою годувальника,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зобов'язання відповідача провести нарахування пенсії у зв'язку із втратою годувальника в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 20.10.2010р.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.07.2011р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2011р., в задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судами встановлено, що з 01.05.2010р. позивачу призначена пенсія за віком. На підставі поданої позивачем заяви з 20.10.2010р. її було переведено з пенсії за віком на пенсію у зв'язку із втратою годувальника - її чоловіка ОСОБА_2, який помер внаслідок нещасного випадку, що стався на ДВАТ «Шахта ім. С.М. Кірова». Згідно Акту № 4 про нещасний випадок від 06.01.1999р. форми Н-1 та повідомленням про наслідки нещасного випадку причина його смерті пов'язана з нещасним випадком на виробництві.

Проте у нарахуванні позивачу пенсії у зв'язку із втратою годувальника в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було відмовлено, оскільки цим законом не передбачено нарахування пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, смерть якого настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, а тому позивачу повинна бути призначена пенсія на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою встановлено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зазначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Розділом п'ятим цього Закону визначено умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника (стаття 36), розмір такої пенсії (стаття 37), період, на який вона призначається, зміна її розміру (стаття 38), призначення однієї пенсії у зв'язку з втратою годувальника на всіх членів сім'ї, виділення частки пенсії (стаття 39).

Так, зокрема, відповідно до частини 1 статті 37 цього Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Разом з тим згідно з частиною 8 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до частини 4 статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством. Тобто вказана норма містить посилання на законодавство про пенсійне забезпечення, оскільки, як визначено абзацом 7 частини 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Абзацом 1 пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абзацом другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Цим абзацом було доповнено вказаний пункт згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, враховуючи, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який прийнятий останнім у часі та, як зазначено у його преамбулі, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, а також те, що він чітко визначає, в якій частині застосовується Закон України «Про пенсійне забезпечення», пріоритетному застосуванню до відносин, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсій у зв'язку з втратою годувальника, підлягає «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника закріплено, зокрема, абзацом 2 частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що призначення і виплата пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, його дружині має здійснюватись відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 15.04.2014р. у справі № 21-67а14 та від 15.07.2014р. у справі №21-263а14-1.

Згідно ст. 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені і повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування судових рішень, які прийняті з порушенням норм матеріального права та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.07.2011р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2011р. у даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова призначити ОСОБА_1 з 20.10.2010р. пенсію у зв'язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника та виплатити недоплачену частину пенсії.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський