Справа № 2а-3700/12/1070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2015р. м. Київ К/800/29948/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року

у справі № 2а-3700/12/1070

за позовом Державного підприємства «Димерське лісове господарство»

до Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року, адміністративний позов Державного підприємства «Димерське лісове господарство» (далі - ДП «Димерське лісове господарство»; позивач) до Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у Вишгородському районі Київської області ДПС; відповідач) задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 14 березня 2012 року в частині збільшення ДП «Димерське лісове господарство» суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 596 140,05 грн. (476 912,04 грн. - основний платіж; 119 228,01 грн. - штрафні (фінансові) санкції) та податкове повідомлення-рішення № від 14 березня 2012 року в частині зменшення ДП «Димерське лісове господарство» суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 745 873,00 грн. та визначення суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 186 468,25 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ДП «Димерське лісове господарство» витрати, пов'язані із сплатою судового збору, в розмірі 2 146,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у Вишгородському районі Київської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведено планову виїзну перевірку ДП «Димерське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт № 40/23-2/00992036 від 07 березня 2013 року.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення підприємством підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) з огляду на неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріко-Рівс», Приватним підприємством «Деметріс», Приватним підприємством «Дніпро-ресурс», Приватним підприємством «Мобілочка», Приватним підприємством «СААН», Колективним малим підприємством «Липки» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецекспорт ХХI», з підстав невідповідності сум нарахованого податкового кредиту сумам податкових зобов'язань контрагентів.

Зокрема, обґрунтовуючи свою правову позицію, контролюючий орган посилався на анулювання реєстрації вказаних суб'єктів господарювання як платників податку на додану вартість, що унеможливлює встановлення декларування ними податкових зобов'язань за проведеними з ДП «Димерське лісове господарство» господарськими операціями.

На підставі зазначеного акту перевірки та з огляду на встановлені порушення відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14 березня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання податку на додану вартість у розмірі 596 140,05 грн. (476 912,04 грн. - основний платіж; 119 228,01 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 14 березня 2012 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 745 873,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 186 468,25 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивачем включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені в ціні придбаних у ТОВ «Ріко-Рівс», ПП «Деметріс», ТОВ «Спецекспорт ХХI» послуг із заготівлі деревини, у КМП «Липки» робіт з технічного обслуговування УКХ радіостанцій «ЛТ-В», у ПП «Мобілочка» скретч-карток, у ПП «СААН» матеріалів та запасних частин, у ПП «Дніпро-ресурс» паливо-мастильних матеріалів, на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виписаних на його адресу особами, які на час їх виписки мали статус платників податку на додану вартість.

При цьому реальність здійснення господарських операцій з придбання підприємством товарно-матеріальних цінностей, робіт та послуг у контрагентів підтверджується дослідженими судовими інстанціям первинними та платіжними документами, що, зокрема, податковим органом не заперечується, як і не заперечується, що понесені ДП «Димерське лісове господарство» витрати безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю, а розглядувані операції здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

В свою чергу, слід враховувати, що втрата особами статусу платників податку на додану вартість сама собою не позбавляє правового значення виданих такими особами за господарськими операціями податкових накладних до анулювання їх свідоцтв платників податку на додану вартість.

З огляду на викладене та в зв'язку з тим, що на момент виконання спірних операцій (лютий 2009 року - грудень 2010 року) контрагенти позивача мали статус платників податку на додану вартість, суди попередніх інстанцій дійшли цілком обґрунтованого висновку про задоволення даного позову.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.