Справа № 826/114/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24 лютого 2015 року 16 год. 30 хв. № 826/114/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Департамент) про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у неправомірній відмові у наданні публічної інформації, а також зобов'язання відповідача надати відповідь на інформаційний запит № 1 від 14 липня 2014 року у спосіб та строки, визначені Законом України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон), та надати можливість для ознайомлення із публічною інформацією про землі комунальної власності, яка наявна у міському земельному кадастрі на основі створеної за кошти міського бюджету автоматизованої системи програмного комплексу "Кадастр" (далі - ПК "Кадастр").

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки дії відповідача щодо відмови в задоволенні інформаційного запиту позивача від 14 липня 2014 року № 1, є такими, що суперечать нормам законодавства, та, як наслідок, порушують права та законні інтереси позивача.

Відповідною ухвалою суду, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відкрито скорочене провадження в адміністративній справі.

До суду 05 лютого 2015 року від відповідача надішли письмові заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за допомогою електронної пошти надіслав до відповідача письмовий запит на інформацію № 1 від 14 липням 2014 року, у якому просив відповідача надати інформацію про:

- призначення спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому законом порядку доступ до публічної інформації у Департаменті на виконання п.п. 4, 5 ст. 14 Закону;

- точне місцезнаходження спеціально відведеного місця (місць) у Департаменті із зазначенням адреси та номеру службових кабінетів для отримання запитувачами публічної інформації з ПК "Кадастр" та відповідно мати змогу самостійно працювати з ПК "Кадастр" із можливістю перегляду в онлайн-режимі (режимі реального часу) даних міського земельного кадастру (або за допомогою призначених Департаментом відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації), робити виписки з ПК "Кадастр", фотографувати, записувати на будь-які носії інформації тощо, а також надавати публічну інформацію з ПК "Кадастр" на вимогу та запити запитувачів.

Даний запит отримано відповідачем 14 липня 2014 року .

Листом № 05703-057-193-з-3382 від 18 липня 2014 відповідач повідомив позивача про те, що його запит на інформацію № 1 від 14 липня 2014 року № 1 розглянуто та у межах компетенції надано відповідь.

Відповідач у листі від 18 липня 2014 року зазначив про те, що відповідно до ст. 22 Закону, розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту у разі не дотримання вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 цього Закону.

Враховуючи, що позивач не вказала загального опису інформації або виду, назви, реквізитів чи змісту документа, щодо якого зроблено запит, він не підлягав задоволенню.

Відповідач повідомив, що відповідальних за забезпечення доступу до публічної інформації осіб та місце для роботи запитувачів інформації визначено наказом Головного управління земельних ресурсів (на сьогодні Департамент) від 19 жовтня 2011 року № 36.

Вказуючи те, що дії відповідача є протиправними щодо відмови у наданні запитуваної інформації, позивач через представника звернулася до адміністративного суду із даним позовом.

Суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

До суду 05 лютого 2015 року через канцелярію від відповідача надійшли письмові заперечення на позов, у яких зазначено, зокрема, наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про інформацію", інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Статтею 14 Закону встановлено обов'язок розпорядника інформації визначати спеціальні місця для запитувачів саме з документами чи їх копіями.

Відповідно до п. 15 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої ї влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242, документ повинен містити обов'язкові для певного його виду реквізити, що розміщуються в установленому порядку, а с саме: найменування установи - автора документа, назву виду документа (крім листів), дату, реєстраційній індекс документа, заголовок до тексту, текст, підпис.

Міський земельний кадастр не є документом, не містить відповідних реквізитів, що є ознакою документа, а є електронною базою даних, що підтверджується наступним.

Згідно з нормами Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві (далі - Тимчасовий порядок), затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 лютого 2013 року № 194/9251 "Про ведення міського земельного кадастру", міський земельний кадастр це електронна база даних, що забезпечує збирання, оброблення, аналіз, моделювання, постачання геопросторових даних і відображає черговий стан використання та охорони земель комунальної власності територіальної громади та інших земель міста Києва на основі ПК "Кадастр", з метою організації здійснення землеустрою та контролю використанням і охороною земель комунальної землеустрою.

Отже, як стверджує відповідач, міський земельний кадастр не є публічною інформацією що повинна бути задукоментованою, а становить електронну базу даних, що чітко встановлено у його офіційному визначенні.

Норми Закону не регулюють правовідносини щодо доступу до електронних баз даних, а забезпечують права кожного на доступ до публічної інформації та регулює порядок такого доступу.

Як зазначає відповідач, чинним законодавством взагалі не передбачено можливість доступу до баз даних державних установ, а розпорядник інформації зобов'язаний визначити спеціальні місця для роботи запитувачів виключно з документами чи їх копіями.

У запереченнях відповідач обґрунтовує відсутність можливості щодо ознайомлення з міським земельним кадастром та здійснення фіксації бази даних на фототехніку наступними обставинами.

Відповідно до ст. 10 Закону, що регламентує порядок доступу до інформації про особу, кожна особа має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються а також на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом. Крім того, кожна особа має право на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів.

Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігаєтеся і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

У свою чергу, розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується та вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб.

Виходячи з вище викладеного, особа має право ознайомлюватись інформацією про інших осіб виключно за рішенням суду, а розпорядник несе відповідальність за незаконне висвітлення інформації про інших осіб.

Згідно зі ст. 22 Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в тому у числі якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом.

Інформацією з обмеженим доступом, відповідно до ст. 6 Закону, є конфіденційна, службова та таємна інформація. До конфіденційної інформації, згідно із нормами Закону, Законів України "Про інформацію" та "Про захист персональних даних", відноситься інформація про особу, і її поширення дозволяється виключно за згодою цієї особи, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Вищий адміністративний суд України дійшов до висновку, що посилання на норми Закон України "Про захист персональних даних" при відмові в задоволенні запиту на інформацію щодо отримання певних документів, які стосуються розпорядження комунальним майном є невиправданим, оскільки ст. 5 цього Закону передбачено, що законом може бути заборонено віднесення інших відомостей, що є персональними даними, до інформації з обмеженим доступом. Таким законом є Закон України "Про доступ до публічної інформації" (довідка від 01 червня 2013 року).

Можливість здійснення фотофіксації електронної бази даних міського земельного кадастру позивачем не тільки не передбачена чинним законодавством, але і суперечить ст. 6 Закону, оскільки зображення на моніторі комп'ютера електронної бази даних міського земельного кадастру містить не лише відображеній земельних ділянок комунальної власності, але і земельних ділянок, які знаходяться у приватній власності громадян за результатами укладення цивільно-правових угод, а це уже не є інформацією стосовно розпорядження комунальним майном.

Нормами Тимчасового порядку підтверджується, що міський земельний кадастр містить персональні дані. Відповідно до ст.ст. 21, 23 цього Порядку, громадяни, зацікавлені в отриманні земельної ділянки із земель комунальної власності, надають згоду на обробку в ПК "Кадастр" їх персональних даних.

Електронна база даних міського земельного кадастру відображає наявність різноманітних відомостей про земельну ділянку, які можуть містити інформацію про особу щодо якої законом обмежено доступ в її наданні (тобто не тільки інформацію про прізвища імена по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб).

Отже, електронна база даних міського земельного кадастру може відображати відомості, що містять конфіденційну інформацію. Враховуючи, що обмеженню підлягає інформація, а не документ, обмежити доступ, тобто "закрити" відповідні дані, при перегляді даних на моніторі комп'ютера є неможливим, оскільки електронна база даних міського земельного кадастру не є документом. Саме тому, з метою уникнення зловживання громадян своїми правами, законом встановлено можливість ознайомлення запитувачів саме з документами, а не з електронними базами даних.

Крім того, інформація про розташування земельних ділянок, їх кадастрові коди та цільове призначення, згідно з нормами Закону України "Про Державний земельний кадастр", відображена на публічній кадастровій карті України, розміщеній на офіційному сайті Державного агентства земельних ресурсів України.

Отже, зважаючи на викладене, відповідачем у межах повноважень розглянуто запит на інформацію від 14 липня 2014 року № 1 та надано обґрунтовану відповідь на нього листом від 18 липня 2014 року № 05703-037-193-з-3382, копію якого додано позивачем до позовної заяви.

Вирішуючи дану справу на підставі норм чинного законодавства та наявних матеріалів справи, суд виходить також із наступного.

Статтею 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, визначено нормами Закону, який прийнято з метою забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень.

У Законі не міститься конкретного вичерпного переліку інформації, розпорядником якої є той, чи інший орган.

Як вбачається із норм Закону, така інформація має фактично існувати та міститися у відповідних документах, створених або отриманих в процесі виконання розпорядником покладених на нього законом повноважень, або бути іншим чином відображеною. Цим пояснюється максимальне спрощення процедури подання запиту та скорочені строки отримання інформації. Інформація, яка не відповідає вказаним вимогам та не визначена Законом, як публічна, надається в порядку, передбаченому Законом України "Про звернення громадян".

Відповідно до ст. 15 Закону, розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, в тому числі, про систему обліку, види інформації, якою володіє суб'єкт владних повноважень.

За таких підстав, суд прийшов до висновку про необґрунтованість доводів позивача стосовно порушення відповідачем норм Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У ході розгляду справи доводи позивача стосовно порушення відповідачем норм законодавства не знайшли свого підтвердження, тоді як відповідач належним чином обґрунтував правомірність своїх дій та дотримання ним вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 158-163, 183-2, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин