Справа № 2а-9981/11/1270
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Київ К/800/16149/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом Стахановського міського центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення коштів, виплачених як допомога по безробіттю,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2011 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2013 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Стахановського міського центру зайнятості Луганської області (далі - Центр зайнятості) суму коштів в розмірі 5142 грн. 06 коп., виплачених як допомога по безробіттю.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення цих судів та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судами встановлено, що 20 січня 2004 року, 13 липня 2004 року і 30 січня 2007 року ОСОБА_4 надано статус безробітного та призначено й розпочато виплату допомоги на випадок безробіття.

Згідно з довідками Центру зайнятості від 23.06.2011 року №№1244, 1246, 1245 відповідачу виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 5142,06 грн., у тому числі за період з 20.01.2004 року по 26.05.2004 року - в сумі 1685,60 грн., за період з 13.07.2004 року по 25.01.2005 року - в сумі 1662,81 грн., за період з 30.01.2007 року по 13.02.2008 року - в сумі 1793,65 грн. Сума виплаченої допомоги по безробіттю відповідачем не оспорюється.

При здійсненні інформаційного обміну з Державною податковою адміністрацією позивачем виявлено, що ОСОБА_4 в період перебування в статусі безробітного належав до зайнятого населення, оскільки з 18 вересня 2001 року був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, код НОМЕР_1.

Згідно наказу Центру зайнятості №45 від 27.04.2011 року ОСОБА_4 зобов'язано повернути виплачені кошти в сумі 5142,06 грн. і йому направлено повідомлення про повернення отриманих коштів протягом десяти робочих днів з дня отримання копії наказу, але в добровільному порядку суму виплаченої допомоги по безробіттю відповідачем не повернуто.

Частиною першою статті 18 Закону України від 1 березня 1991 року №803-XII «Про зайнятість населення» встановлено, що для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення.

Видами соціальних послуг за цим Законом є:

- професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях.

- пошук підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, у тому числі шляхом надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних; фінансування організації оплачуваних громадських робіт для безробітних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тощо.

Безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

У разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу. Реєстрація громадян провадиться при пред'явленні паспорта і трудової книжки, а в разі потреби - військового квитка, документа про освіту або документів, які їх замінюють.

Особи, визнані у встановленому порядку безробітними, мають право на одержання допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно пп. «б» п. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення і відповідно такого, що не можуть бути визнані безробітними, належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

Відповідно до статей 4, 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» державна реєстрація ФОП є засвідченням факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою. Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Пунктом 8 частини першої статті 31 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 36 цього Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за №915/5136; у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Як встановлено судами першої і апеляційної інстанцій, згідно із довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 було здійснено 22.04.2008 року, номер запису 2 007146. Таким чином, фактично припинення підприємницької діяльності відповідача відбулося 22 квітня 2008 року, а тому подання ним даних про відсутність зареєстрованого виду підприємницької діяльності не відповідає даним реєстру.

Наведені обставини були правильно враховані судами першої та апеляційної інстанцій, які обґрунтовано прийняли рішення про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зроблених цими судами висновків не спростовують.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман