Справа № 813/3315/14
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р. Справа № 876/7483/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі за позовом малого приватного підприємства «Ірена» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Мале приватне підприємство «Ірена» (далі - МПП «Ірена») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області) про скасування податкових повідомлень-рішень від 24.04.2014 року № та № .

Вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, а зроблені в акті перевірки висновки про неправомірність формування валових витрат та включення до складу податкового кредиту коштів по оплаті придбаних товарно-матеріальних цінностей у ТзОВ ВО «Продтранссервіс» (далі - ТзОВ «ВО «Продтранссервіс») необгрунтованими і такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем для перевірки були надані усі первинні документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача із його контрагентом - ТзОВ «ВО «Продтранссервіс».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2014 року позов задоволений.

Відповідач оскаржив постанову суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування фактичних обставин справи і з порушенням норм матеріального права і просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що первинні документи, подані позивачем для підтвердження факту реальності господарських операцій, містять недостовірні дані, які не можуть використовуватися платником податків при формуванні даних податкового обліку, зокрема, транспортний засіб, який згідно товаро-транспортних накладних перевозив нафтопродукти, фізично неспроможний забезпечити виконання такої господарської операції, як поставка нафтопродуктів, оскільки його конструкція не дозволяє перевозити рідини.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що МПП «Ірена» зареєстроване як суб'єкт господарювання, перебуває на податковому обліку в органах державної податкової служби і видами його діяльності є роздрібна торгівля пальним, оптова торгівля паливом, діяльність автомобільного вантажного транспорту.

З 28.03.2014 року по 03.04.2014 року ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області проведена позапланова виїзна перевірка МПП «Ірена» з питань правомірності формування доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року та правомірності формування податкового зобов'язання та податкового кредиту за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складений акт від 10.04.2014 року №126/22-04/13807069, на підставі якого ДПІ у Личаківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.04.2014 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 346253 гривень, у тому числі 277002 гривень - за основним платежем та 69251 гривень - за штрафними санкціями, та податкове повідомлення-рішення від 24.04.2014 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 157501 гривень, в тому числі 126001 гривень - за основним платежем та 31500 гривень - за штрафними санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що понесені позивачем витрати по взаєморозрахунках із ТзОВ «ВО «Продтранссервіс» підтверджуються первинними документами, реальність здійснення господарських операцій підтверджується письмовими доказами, які свідчать про правомірність віднесення позивачем до сукупних валових витрат та складу податкового кредиту з податку на додану вартість коштів по взаєморозрахунках з ТзОВ «ВО «Продтранссервіс», тобто оскаржувані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області прийняті відповідачем без урахування вимог податкового законодавства.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 Податкового кодексу України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Статтею 198 ПК України визначені правила формування податкового кредиту.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до етапі 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що МПП «Ірена» придбавало за договором поставки товарно-матеріальні цінності у ТзОВ "ВО «Продтранссервіс».

Господарські операції з контрагентом підтверджуються всіма необхідними документами, зокрема, договором поставки нафтопродуктів від 14.08.2012 року № 43 на придбання нафтопродуктів, видатковими накладними за період з 30.08.2012 року по 25.01.2013 року, податковими накладними за період з 30.08.2012 року по 25.01.2013 року, товарно-транспортними накладними на перевезення товарно-матеріальних цінностей за період з 30.08.2012 року по 25.01.2013 року, накладними на повернення ТМЦ №ВП-0000001 від 21.01.2013 року, розрахунками коригування від 21.01.2013 року на повернені ТМЦ, податковими накладними на повернені ТМЦ.

Всі ці документи є належним чином оформлені і складені, містять всі необхідні реквізити, що визнається відповідачем.

Факт оплати позивачем отриманих від ТзОВ "ВО "Продтранссервіс" ТМЦ підтверджується виписками з банківського рахунку про переказ коштів. Придбаний МПП «Ірена» товар був прийнятий у ТзОВ "ВО "Продтранссервіс" та розміщений в орендованій нафтобазі, що підтверджується договорами на зберігання ТМЦ, звідки в подальшому здійснювалась його реалізація іншим, роздрібним споживачам за цінами, вищими від придбаних, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Отже, підстав для висновків про безтоварність операцій МПП «Ірена» із ТзОВ "ВО "Продтранссервіс" немає.

Доводи апелянта про відсутність фактичного отримання МПП "Ірена" товару від вказаного контрагента у зв'язку із неможливістю перевезення нафтопродуктів транспортом, зазначеним у товаро-транспортних накладних, спростовані представником позивача, який надав відповідні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що встановлюють можливість такого перевезення; дані письмові докази приєднані до матеріалів справи.

Таким чином, встановлені під час розгляду справи судом першої інстанції обставини, які підтверджені належними доказами, спростовують висновки ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області, констатовані в акті перевірки від 10.04.2014 року №126/22-04/13807069, а тому податкові повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області від 24.04.2014 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податкове повідомлення-рішення № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток, винесені на підставі зазначеного акту перевірки, підлягають скасуванню як протиправні.

Суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про протиправність збільшення податковим органом позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість податку та податку на прибуток та застосування штрафних санкцій і скасування податкових повідомлень-рішень, а тому постанову суду слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі № 813/3315/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Р.В. Кухтей