Справа № 520/1867/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
---------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 520/1867/14

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Петренко В.С.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області на постанову Київського районного суду м.Одеси від 06 червня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області про скасування і визнання протиправною постанови та припису,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області (далі ІДАБК) про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 14 лютого 2014 року та про визнання протиправним та скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 11 лютого 2014 року, винесених відносно неї.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що об'єкт нерухомості був введений в експлуатацію належним чином, у встановленому законодавстві порядку, що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, а право власності підтверджується відповідним свідоцтвом. Крім того, в позові зазначено, що позивачка не може бути притягнута до відповідальності у зв'язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 06 червня 2014 року позовні вимоги задоволено. Суд визнав протиправною та скасував постанову ІДАБК №75 від 14 лютого 2014 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч.8, ч.13 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, суд визнав протиправним та скасував припис від 11 лютого 2014 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ІДАБК, відносно ОСОБА_3.

Не погоджуючись з постановою суду, ІДАБК подала апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 лютого 2014 року головним державним інспектором інспекційного відділу №1 інспекційного управління м. Одеса ІДАБК Романюком І.І. було складено два протоколи про адміністративне правопорушення, зі змісту яких вбачається, що проведеною перевіркою було виявлено наступні порушення: експлуатація самовільно реконструйованої частини будинку на першому поверсі по АДРЕСА_1 (далі адреса) без введення в експлуатацію, що є порушенням п.8 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"; ОСОБА_3 самовільно реконструйовано частину будинку під автомийку без права на виконання таких будівельних робіт.

11 лютого 2014 року ІДАБК було складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, відповідно до якого, ІДАБК вимагала терміново зупинити експлуатацію об'єкту автомийка за адресою, привести зазначений об'єкт нерухомості та правову документацію у відповідність до чинного містобудівного законодавства, усунути виявлені порушення до 10 березня 2014 року.

Постановою №75 від 14 лютого 2014 року по справі про адміністративне правопорушення ІДАБК визнано ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.13 ст.96 КУпАП, та накладено на позивачку адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн..

Винесення зазначених постанови та припису ІДАБК і стало підставами для звернення ОСОБА_3 з позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що об'єкт нерухомого майна - садовий будинок за адресою, II категорії складності, площею 691,2 кв.м., був введений в експлуатацію належним чином, у встановленому законодавством порядку, що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації №ОД3, зареєстрованою ІДАБК 15 лютого 2012 року, а право власності на вказане майно підтверджено правовстановлюючими документами.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Приймаючи спірні постанову про притягнення до адміністративної відповідальності від 14 лютого 2014 року та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 11 лютого 2014 року, ІДАБК виходила з того, що позивачем було допущено порушення ч.1 ст.34, ч.1 ст.36 та ч.8 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі Закон).

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст.34 Закону замовник має право виконувати будівельні роботи після: направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю) - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Також, ч.1 та 8 ст.36 Закону передбачено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Положеннями ч.1, 8 та 10 ст.39 Закону передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

З пункту 10 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації вбачається, що будівництво об'єкта за адресою: АДРЕСА_1 провадилось на підставі дозволу ІДАБК від 17 жовтня 2008 року за №807, з аналізу якого випливає, що проектна документація на будівництво за вищевказаною адресою була затверджена розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 26 вересня 2007 року за №1062.

Так, частиною 1 резолютивної частини вказаного розпорядження затверджено проект будівництва 3-х поверхового садового будинку з підвалом загальною площею 472,2 м.кв. на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_5.

Також, матеріали справи містять свідоцтво про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 травня 2009 року за ОСОБА_5, а саме: об'єкт незавершеного будівництва, садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Правовий статус незавершеного будівництва - садовий будинок, підтверджено і описом об'єкту незавершеного будівництва від 15 травня 2009 року за №65492.65.09 (а.с.125).

В подальшому, 01 березня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 отримали свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 691,2 кв.м. та житловою площею 394,3 кв.м. (що відображено в технічному паспорті від 23 лютого 2012 року) (а.с. 27).

З вказаного технічного паспорту від 23 лютого 2012 року вбачається, що до складу житлової площі І поверху житлового будинку, на який позивачці було видано свідоцтво про право власності від 01 березня 2012 року, входило житлове приміщення №13 площею 97,5 кв.м. (а.с.37-40, 117-122).

26 березня 2012 року право власності ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок саме з таким складом приміщень І поверху і саме на підставі вказаного свідоцтва про право власності від 01 березня 2012 року було зареєстроване КП ОМБТІ (а.с. 126).

Не зважаючи на те, що площа (загальна та житлова) спірного будинку та його функціональне призначення, зазначені у свідоцтві про право власності від 01 березня 2012 року на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.126-127), значно відрізняються від площі та функціонального призначення об'єкту, що належав попередній власниці ОСОБА_5 (а.с.123-125, 128-129), і матеріали справи, в тому числі і декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 15 лютого 2012 року, не містять будь-яких доказів законності таких змін у спірному об'єкті, вказані обставини щодо отримання позивачкою свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок не є предметом даного спору і тому судом апеляційної інстанції не оцінюються.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що станом на 10 лютого 2014 року, тобто на момент проведення ІДАБК перевірки, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_6, розташована та функціонує автомийка, яка облаштована в приміщенні І поверху вказаного будинку шляхом реконструкції цього поверху зі зміною площ приміщень та їх функціонального призначення.

В судовому засіданні представник позивачки не оспорював розміщення на першому поверсі спірного житлового будинку автомийки (що підтверджується також і позовною заявою ОСОБА_3 - а.с.2), але в ході розгляду справи не надав суду апеляційної інстанції жодного доказу на підтвердження правомірності проведення вказаної реконструкції та прийняття реконструйованого об'єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Доводи ОСОБА_3 в обґрунтування власних позовних вимог стосовно того, що ІДАБК 15 лютого 2012 року було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за №ОД 3 об'єкта за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входив і гараж площею 108,7 м.кв. (який за твердженням позивачки використовується як центр передпродажної підготовки автомобілів), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, матеріали справи містять примірник технічного паспорту (а.с.116-121), наданого КП "БТІ", дані якого наведені у свідоцтві про право власності від 01.03.2012 року і який знаходиться в інвентаризаційній справі, та з якого вбачається відсутність на першому поверсі гаражу площею 108,7 м.кв. та сходової клітини площею 4,5 м.кв., натомість, в наявності, окрім іншого, житлова (хол) та дві вбиральні.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність факту самовільної реконструкції першого поверху будівлі за адресою: АДРЕСА_1, яка використовується як автомийка без ведення в експлуатацію.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1, 4 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, матеріали справи містять постанову Київського районного суду м.Одеси від 30 квітня 2014 року по справі №520/1868/14-а за позовом ОСОБА_6 до ІДАБК про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та припису, якою встановлено, що об'єкт нерухомого майна - садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1, код ДК - 1110.4, II категорії складності, площею 691,2 кв.м. був введений в експлуатацію належним чином, у встановленому законодавством порядку, що підтверджується декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № ОД3, зареєстрованою ІДАБК в Одеській області 15 лютого 2012 року, а право власності на вказане майно підтверджено відповідними правовстановлюючими документами.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги вказані висновки Київського районного суду м.Одеси та не вважає їх преюдиційними, оскільки, в адміністративній справі №520/1868/14-а судовим рішенням було встановлено обставини безпосередньо по відношенню до ОСОБА_6, яка в даній адміністративній справі №520/1867/14-а не учасником процесу, а спірні постанова про притягнення до адміністративної відповідальності від 14 лютого 2014 року та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 11 лютого 2014 року ІДАБК стосуються лише прав та обов'язків ОСОБА_3.

Наведена думка також узгоджуються з висновками листа Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2012 року № 2379/12/13-12, положеннями якого встановлено, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

При цьому суди також повинні враховувати вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що наявними матеріалами справи підтверджуються обставини, встановлені ІДАБК, зокрема, щодо допущення порушень позивачем ч.1 ст.34, ч.1 ст.36 та ч.8 ст.39 Закону, а тому позовні вимоги про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 14 лютого 2014 року та про визнання протиправним та скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 11 лютого 2014 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області - задовольнити.

Постанову Київського районного суду м.Одеси від 06 червня 2014 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови та припису - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук