Справа № 826/8858/13-а
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 квітня 2015 року № 826/8858/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення №031720 від 09.01.2013 р., -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення №031720 від 09.01.2013 р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що фізична особа має право самостійно визначати ціну товару, зокрема, на транспортний засіб, а відтак при визначенні ціни продажу рухомого майна з боку позивача не було порушень податкового законодавства, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення.

В позовній заяві позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.01.2013 року №031720; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.07.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2013 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду м. Києва від 17.11.2014 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.07.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2013 року скасовано, справу №826/8858/13-а направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ухвали ВАС України від 17.11.2014 р. з урахуванням вищенаведеного та з огляду на відсутність встановлених обставин щодо нарахування та сплати позивачем податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в результаті продажу рухомого майна, судам під час нового розгляду також необхідно встановити, чи є визначена відповідачем в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні сума податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб такою, що визначена з урахуванням суми сплаченого позивачем податкового зобов'язання чи без врахування такої суми.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з огляду на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В судове засіданні представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києва ДПС проведено документальну невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти та сплати податку з доходів фізичних осіб громадянки ОСОБА_1 за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р., за результатами якої складено акт від 21.11.2012 р. № 93/17-21.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.п. "ж" п. 1.3. ст. 1, п.п. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4, п.п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8, ст. 12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб в сумі 18 872,41 грн.

Вказані висновки відповідач обґрунтовує тим, що позивач, у зв'язку з продажем автомобіля марки Jaguar X-TYPE за ціною 1000,00 грн., яка є значно нижчою ринкової вартості, фактично занизив податок з доходів фізичних осіб, оскільки актом експертної оцінки транспортного засобу від 07.07.2010 р. № 01/7/425, складеним Науково-дослідним криміналістичним центром ГУ МВС України в м. Києві, визначено ринкову вартість автомобіля в розмірі 125 816,04 грн.

Заперечуючи проти таких висновків, представник позивача зазначив, що діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено визначення об'єкту оподаткування на підставі експертної оцінки майна, а відтак, досягнувши домовленості з покупцем про ціну об'єкту продажі в 1000,00 грн. на підставі ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, при отриманні зазначеного доходу позивачем згідно з приписами Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" в повній мірі сплачено 150,00 грн. такого податку.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.01.2013 р. № 031720, яким визначено позивачу податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 18 872,41 грн.

Позивач, вважаючи дане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що порушує її права та законні інтереси, звернулася до суду за їх захистом з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) платниками податку є, зокрема, резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи.

Згідно п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний оподатковуваний дохід; чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року; доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті; іноземні доходи.

Відповідно до п.п. "ж" п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкта рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України.

Пунктом 1.6 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахований (виплачений) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх нарахуванні (виплаті); доходів, які підлягають оподаткуванню у складі загального річного оподатковуваного доходу; доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Законом. Загальний місячний оподатковуваний дохід дорівнює сумі оподатковуваних доходів, виплачених (нарахованих) протягом такого звітного податкового місяця.

При цьому, відповідно до пп. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються, зокрема, частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11 - 12 цього Закону.

Оподаткування операцій з продажу або обміну об'єкта рухомого майна визначено статтею 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), згідно вимог дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Відповідно до пунктом 7.1 статті 7 цього Закону ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки-розрахунку №231742, позивачем продано автомобіль марки Jaguar X-TYPE за ціною 1000,00 грн. та сплачено 150 грн. (15 %) податкового збору, що відповідачем не заперечується.

В акті перевірки податковий орган посилався на Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, положення Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», з приводу чого суд зазначає наступне.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 p. N 2658-ІП (далі - Закон N 2658).

Відповідно до ст. 9 Закону №2658-ІІІ та ст. 8 Закону України "Про судову експертизу" спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за N 1074/8395, затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика).

Зазначена Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Вимоги Методики є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин.

Методика застосовується, зокрема, у разі визначення вартості відокремленого КТЗ для встановлення розміру обов'язкових платежів до бюджету (пп. "і" п. 1.4 ст. 1 Методики).

Відповідно до абзацу 38 п. 1.6 ст. 1 Методики ринкова вартість КТЗ (його складників) - це вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості.

З урахуванням наведеного, податковий орган, з посиланням на висновки акту експертної оцінки транспортного засобу від 07.07.2010 р. № 01/7/425, складеного Науково-дослідним криміналістичним центром ГУ МВС України в м. Києві, з метою оподаткування ціна, зазначена у графі "вартість" довідки-рахунка, повинна бути не нижчою оціночної вартості такого майна, визначеної в порядку, передбаченому Законом України від 12.07.2001 p. N 2658-ІІІ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Виходячи з наведеного, суд враховує висновки ухвали ВАС України від 17.11.2014 р., згідно якої факту отримання позивачем іншої суми коштів ніж та, яка зафіксована в довідці-рахунку від 07.07.2010 № КІМ 231742, не встановлено, а відтак доходом позивача від продажу об'єкта рухомого майна є сума коштів, отриманих ним (як продавцем товару) у власність або нарахованих на його користь, а тому при розрахунку суми податку з доходів фізичних осіб, яка підлягає нарахуванню та сплаті, необхідно враховувати суму, яка зафіксована в довідці-рахунку від 07.07.2010 № КІМ 231742.

В той же час, суд касаційної інстанції зазначив, що положення Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" не передбачають порядок визначення оподатковуваного доходу платника податку від продажу рухомого майна за звичайними цінами.

Відповідно до пп. "е" пп.4.2.9 п.4.9 ст.4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" сукупний оподатковуваний дохід включає дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а також суми знижки з ціни (вартості) товарів (послуг), що перевищує звичайну, розраховану за правилами визначення звичайних цін (у розмірі такої знижки), крім випадків, передбачених пунктом 4.3 цієї статті.

Якщо додаткові блага надаються особою, що не є працедавцем платника податку, чи особою, яка діє від імені або за дорученням такого працедавця, то такі доходи прирівнюються з метою оподаткування до подарунків з їх відповідним оподаткуванням.

Таким чином, наведені положення п. "е" пп.4.2.9 п.4.9 ст.4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" визначають дохід у вигляді знижки з ціни (вартості) товару, що перевищує звичайну, розраховану за правилами визначення звичайних цін, в разі придбання автомобіля за ціною, що не відповідає його звичайній ціні, як отримане від продавця додаткове благо, яке є оподатковуваним доходом саме покупця, а не продавця товару.

В даному випадку, позивач є продавцем товару, а відтак обов'язок щодо оподаткування додаткових грошових зобов'язань у розмірі знижки несе покупець товару, якому надана така знижка.

При продажу автомобіля, коли одночасно мається дві оцінки (зазначена в біржовій угоді та експертна оцінка) для визначення об'єкту оподаткування приймається не звичайна ціна такого автомобіля визначена експертом, а ціна угоди, оскільки така позиція податкового органу не стосується отримання доходу позивач в розумінні Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Норми, яка б передбачала нарахування податку продавцю на різницю між сумою продажу, та експертною оцінкою вартості товару, при не отриманні коштів чи доходу в іншому вигляді таким продавцем Закон не містить.

Аналогічна позиція визначена в ухвалі Вищого адміністративного суду України №К/9991/89826/11 від 05.07.2012 р.

Додатково суд звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Відповідачем не доведено, що станом на момент продажу позивачем ціну на транспортний засіб, що був предметом угоди, було врегульовано державою.

Згідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, свобода договору розповсюджується зокрема, на таку істотну умову договору як ціна.

Виходячи з наведеного в сукупності, враховуючи, що відповідно до законодавства України, фізична особа наділена правом вільно визначати ціну товару, зважаючи, що доходом фізичної особи від продажу об'єкта рухомого майна є сума коштів, отриманих продавцем у власності або нарахованих на його користь, з огляду на що дійсною базою оподаткування є сума, зафіксована в договорі, контракті, угоді, суд з урахуванням наведеного приходить до висновку, що позивачем не порушено вимоги податкового законодавства.

Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно пп.21.1.1. п.21.1. ст.21 Кодексу посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Представник відповідача не надав суду належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість висновків перевірки та правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що податковий орган не надав доказів правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд вважає, що воно підлягає скасуванню як протиправне.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.01.2013 року №.

Судові витрати в сумі 188,72 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов