Справа № 804/17167/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2015 рокусправа № 804/17167/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Лагода О.А., дов. від 08.10.14 р.

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 р. у справі № 804/17167/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідротех інжинірінг"

до Лівобережної об'єднаної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.10.2014р. за №, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Гідротех інжинірінг" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 14.10.2014 № , винесене Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 118830 гривень та штрафні санкції на суму 59415 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю висновків податкового органу щодо нереальності здійснення господарської діяльності позивачем, оскільки із документів, наданих під час проведення перевірки (видаткові та податкові накладні тощо), вбачається надання послуг відповідно до укладених договорів та рух коштів на їх оплату; позивачем до контролюючих органів були надані первинні бухгалтерські документи на підтвердження господарських операцій з контрагентами, податкові накладні були виписані уповноваженими особами зазначених контрагентів, але податковим органом належних перевірок за даними фактами проведено не було. Позивачем зазначено, що ним зі свого боку виконані всі вимоги щодо формування податкового кредиту за операціями із вищезазначеними контрагентами, до податкової перевірки надавались усі первинні документи, дані бухгалтерського обліку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 у справі № 804/17167/14 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, Лівобережною ОДПІ подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 у справі № 804/17167/14, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем жодним чином не доведено транспортування товару, а отже сумнівним є сам факт постачання товару, крім того, судом не надано оцінки тій обставини, що у постачальника позивача відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання інші матеріально-технічні засоби, необхідні для здійснення основного виду діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності. Скаржником зазначено, що податкові накладні надані ТОВ «Комерсант Інвест» не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, що відповідно вказує на те, що дані накладні не можна віднести до первинної документації.

ТОВ "Гідротех інжинірінг" проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною, зазначаючи, що посилання податкового органу на акти перевірок контрагентів позивача та їх контрагентів, як докази, що позивач здійснював господарські операції з використанням підприємств з ознаками фіктивності, не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, оскільки відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились представники відповідача. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників відповідача не перешкоджає розгляду скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, Лівобережною ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість Українсько-Російськимо ТОВ "Гідротех інжинірінг" () під час здійснення взаємовідносин з ПФ «Каскад ТСВ» (), ТОВ «Комерсант інвест» () за липень2014 року, за результатами якої складено акт № 3578/2203/30166282 від 07.10.2014 (а. с.10-37).

14.10.2014 на підставі вищевказаного акту перевірки Лівобережною ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 118 830 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 59 415 грн. (а. с.9).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення незаконним, ТОВ "Гідротех Інжинірінг" звернулось до адміністративного суду з даним позовом.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Лівобережної ОДПІ не підлягає задоволенню з таких підстав:

Згідно висновків вищезазначеного акту перевірки встановлено:

- відсутність здійснення господарських операцій УР ТОВ "Гідротех інжинірінг", а саме: встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ ТОВ "Гідротех інжинірінг" операцій по ланцюгу: ПФ «Каскад ТСВ», ТОВ «Комерсант інвест» - УР ТОВ ТОВ "Гідротех інжинірінг" на загальну суму 2 523 688 грн. за липень 2014 року;

- відсутність здійснення господарських операцій УР ТОВ "Гідротех інжинірінг", а саме: встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ ТОВ "Гідротех інжинірінг" операцій по ланцюгу: ПФ «Каскад ТСВ»-УР ТОВ "Гідротех інжинірінг"-ПАТ «Металургійний Комбінат «Азовсталь»; ТОВ «Комерсант інвест»-УР ТОВ "Гідротех інжинірінг" -ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго»;

- порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України, у результаті чого Товариством занижено ПДВ у липні 2014 р. на загальну суму 118 830 грн.

Вищенаведені висновки акту перевірки від 07.10.2014 обґрунтовані тим, що:

- у наданих до звірки податкових накладних відсутні реквізити, а саме: відсутні дані, які дали б змогу ідентифікувати осіб, відповідальних за навантаження/отримання товару, відсутні довіреності (а. с.15, 22);

- у ході перевірки встановлено відсутність первинних документів, підтверджуючих транспортування товару від ПФ «Каскад ТСВ» та ТОВ «Комерсант інвест» до УР ТОВ "Гідротех інжинірінг" (а. с.15, 22);

- у ході аналізу податкової звітності ПФ «Каскад ТСВ» та ТОВ «Комерсант інвест», наявної у інформаційних базах даних Міндоходів, встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, фактично у ПФ «Каскад ТСВ» та ТОВ «Комерсант інвест» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності;

- контрагенти ПФ «Каскад ТСВ» та ТОВ «Комерсант інвест» - ТОВ «Бруно-Плюс» та ТОВ «Новобуд-Світ» - є підприємствами, які здійснюють діяльність, спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам;

- через ПФ «Каскад ТСВ» проходять лише грошові потоки, що ставить під сумнів фактичне постачання товару, тому неможливо підтвердити факт реального здійснення господарських операцій між ПФ «Каскад ТСВ» та УР ТОВ "Гідротех інжинірінг";

- господарські операції між ТОВ «Комерсант інвест» та УР ТОВ "Гідротех інжинірінг" не містять у своїй суті розумних та інших економічних та інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів, надання робіт/послуг;

- у ході перевірки встановлено, що УР ТОВ "Гідротех інжинірінг" здійснювало господарські операції з використанням підприємств з ознаками фіктивності, тому його діяльність була спрямована на отримання податкової вигоди, що виразилась у декларуванні незаконно сформованого податкового кредиту та валових витрат;

- операції з поставки по ланцюгу ПФ «Каскад ТСВ»-УР ТОВ "Гідротех інжинірінг"-ПАТ «Металургійний Комбінат «Азовсталь» не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів та не спричиняють реального настання правових наслідків.

Так, колегія суддів звертає увагу, що за результатами матеріалів перевірок не підтверджено реальності здійснення операцій, а саме: не встановлено факту поставок товарів по ланцюгу постачання. І такі висновки мали місце в зв'язку з відсутністю контрагентів позивача по ланцюгу постачання за юридичною адресою, з відсутністю трудових ресурсів, необхідного обладнання тощо, ознаками фіктивності постачальників по ланцюгу постачання.

При цьому, колегія суддів зауважує, що наслідком відсутності платника податків за юридичною адресою на час проведення податковим органом перевірки згідно податкового законодавства не може бути застосування штрафних санкцій та визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість для контрагента такого платника податків.

Крім того, навіть за наявності факту не відображення контрагентом платника податку податкових зобов'язань, зазначена обставина не позбавляє такого платника податку права на формування податкового кредиту і валових витрат за операціями з таким контрагентом.

Тим більш, що відповідачем в акті перевірки від 07.102.104 не встановлено, що предметом господарських зобов'язань між ПФ «Каскад ТСВ» і ТОВ «Комерсант інвест» з їх контрагентами (ТОВ «Бруно-Плюс» та ТОВ «Новобуд-Світ») - був той самий товар, який був предметом господарських зобов'язань між ПФ «Каскад ТСВ», ТОВ «Комерсант інвест» з позивачем (УР ТОВ "Гідротех інжинірінг").

Стосовно реальності господарських операцій позивача з ПФ «Каскад ТСВ» і ТОВ «Комерсант інвест» колегія суддів зазначає наступне:

У Листі ВАСУ від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Господарською операцією, згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.

Так, у періоді, який перевірявся, УР ТОВ "Гідротех інжинірінг" (Покупець) мав господарські відносини щодо

- з ПФ «Каскад ТВС» (Постачальник) за договором № К-05/2014 від 26.05.2014, за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити в обумовлений строк Покупцю товар відповідно до специфікації: фільтр для морської води ТЕКLEEN CSD24-Q-48, диференційний манометр, соленоїдний клапан, вкладиш осі щіткового механізму, діафрагма клапана промивки, кільцеве уплотнення сітки, щітка, уплотнення кришки, уплотнення валу, мотор редуктора, електронний контролер GB-7 (а. с.38-41);

- з ТОВ «Комерсант Інвест» (Постачальник) за договором поставки № 05 від 15.05.2014, за умовами якого Постачальник зобов'язується у порядку та на умовах, визначених у договорі передати у власність Покупцеві товар, відповідно до специфікації: іонообмінна смола NRW600R (а. с.91-94).

Умови поставки товару погоджені сторонами та викладені у вищезазначених договорах відповідно до правил «Інкотермс-2000» - DDP - склад покупця, тобто продавці постачали товар на склад покупця.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України).

У відповідності до п.198.2 ст.198 ПК України (в редакції, що діяла на момент формування позивачем податкового кредиту) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно положень п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами статей 183 та 184 ПК України про реєстрацію особи платником податку на додану вартість їй органом державної служби надається свідоцтво про реєстрацію як платника податку. Реєстрація особи як платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Отже, податкова накладна, як звітний податковий документ, що є підставою для включення покупцем у податковому обліку до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), що підлягають використанню в його господарській діяльності, має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Частиною 2 статті 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача (якщо він заперечує проти адміністративного позову).

Докази, які б свідчили про відсутність у контрагентів позивача - ПФ «Каскад ТСВ» і ТОВ «Комерсант інвест» статусу платників ПДВ на момент здійснення господарських операцій, відповідачем суду не надані, що свідчить про наявність спеціальної податкової правосуб'єктності у контрагентів позивача під час реалізації вищевказаних господарських договорів.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З оскарженої постанови вбачається дослідження податківцями та судом першої інстанції первинних документів, які містяться у матеріалах справи і якими підтверджується реальність господарських операцій: специфікації, видаткові накладні, податкові накладні, рахунки, платіжні доручення, які свідчать про оплату позивачем придбаних товарів (а. с.40-86, 94-124).

Отже, вищезазначені документи підтверджують фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

Використання позивачем придбаних товарів і послуг у власній господарській діяльності відповідачем не спростовується. Зокрема, акт перевірки від 07.10.2014 та матеріали справи свідчать про реалізацію отриманого товару за договорами ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» та ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго».

При цьому, доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку Товариства матеріали перевірки та матеріали справи не містять.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що податкові накладні, які виписані вказаним контрагентами і які є за приписами Податкового кодексу України підставою для формування податкового кредиту платника податків, не відповідають положенням Наказу Міністерства фінансів України «Про порядок заповнення податкової накладної» від 01.11.2011 № 1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071.

Щодо посилань відповідача на те, що у наданих до звірки податкових накладних відсутні певні реквізити (відсутні дані, які дали б змогу ідентифікувати осіб, відповідальних за навантаження/отримання товару, відсутні довіреності), то як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 01.11.2011 № 1936/11/13-11, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платників податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас, скаржник наполягає на тому, що під час перевірок не встановлено факту транспортування товарів від продавця до покупця.

Статтею 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, зареєстрованого в Мінюсті 20.02.98 р. за № 128/2568, визначено, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Таким чином, товарно-транспортні накладні є внутрішнім документом і не свідчать про наявність певних договірних (правових) стосунків між суб'єктами господарювання. Тому відсутність товарно-транспортної документації при наявності інших первинних документів не може стати належним доказом відсутності факту реальності здійснених операцій.

Тим більш, що за умовами вищевказаних господарських договорів поставка товару відбувалась відповідно до правил «Інкотермс-2000» - DDP - склад покупця, тобто продавці постачали товар на склад покупця.

Щодо відсутності трудових ресурсів, складських приміщень тощо у контрагентів позивача, то посилання податкового органу на відсутність у підприємств-контрагентів умов, необхідних для здійснення господарської операції, само по собі не свідчить про фіктивність господарської операції, адже підприємство-постачальник може здійснювати реальні торговельні операції та не обов'язково має бути виробником товару чи послуги (ухвала ВАСУ від 08.08.2012 у справі № К/9991/42185/12).

Крім того, податковим органом не надано суду доказів недійсності договорів, використання придбаних товарів у неоподатковуваних операціях.

Зазначаючи про не спрямованість на реальне настання правових наслідків правочинів позивача з вказаними контрагентами, податковим органом не враховано, що правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні і недійсність таких правочинів визнається тільки судом (ст.234 ЦК України).

Разом з тим, податковим органом не надано суду доказів недійсності вищезазначених договорів, використання придбаного товарів у неоподатковуваних операціях.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позиція податкового органу базується на порушеннях, начебто, допущених при здійсненні господарської діяльності контрагентами та їх контрагентами по ланцюгу постачання.

Проте, статтею 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Тим більш, що, як зазначено вище, ланцюг постачання саме тих товарів, що були предметом поставки позивача з його контрагентами з ПФ «Каскад ТВС» за договором № К-05/2014 від 26.05.2014, з ТОВ «Комерсант Інвест» (Постачальник) за договором поставки №05 від 15.05.2014, в акті перевірки не встановлений.

Також зі змісту вищенаведених норм можна дійти висновку, що Податковий кодекс України не ставить право позивача на отримання бюджетного відшкодування в залежність від декларування постачальниками, в тому числі і по ланцюгу постачання, своїх податкових зобов'язань та/або від сплати ними сум податку на додану вартість до бюджету.

Посилання податківців на те, що правочини позивача, який спрямований винятково на зменшення бази оподаткування, та не маючи під собою розумної, економічно обґрунтованої, необхідної і достатньої ділової (господарської) мети, може бути визнаний недійсним.

Крім того, відповідач в акті перевірки від 07.10.2014 зазначає про доречність застосування до правочинів позивача з зазначеними вище підприємствами, доктрини «Ділова мета» та «Реальність господарської операції», суть якої полягає у тому, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною сутністю операцій та такий правочин визнається недійсним. При цьому обов'язок доказування розумного змісту покладається на учасників правочину.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що в акті перевірки від 07.10.2014 не наведені докази, які б свідчили про невідповідність даної господарської операції цілям та задачам статутної діяльності платників податків, збитковості спірної операції чи інші обставини, які окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність здійснених операцій, відсутність факту поставки, а також про те, що реалізацію вказаної операції не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії Товариства і його контрагентів були направлені на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Таким чином, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неправомірним збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість згідно спірного податкового повідомлення-рішення № від 14.10.2014.

Наведене свідчить про обґрунтованість задоволення судом першої інстанції позовних вимог ТОВ "Гідротех інжинірінг" щодо визнання протиправним та скасування зазначеного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не може бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної Державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 р. у справі № 804/17167/14 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 р. у справі № 804/17167/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко