Справа № 815/1695/15
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року 10 год. 05 хв. м. Одеса Справа № 815/1695/15

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванова Е.А.

секретар Сакара М.М.

за участю: представника позивача Пущенської О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс купе Інтернешнл» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімпекс купе Інтернешнл» (далі - ТОВ «Олімпекс купе Інтернешнл») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ДПІ у Суворовському районі) в якому позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі № від 05.03.2015 року, згідно якого нарахований податок на додану вартість в сумі 306000 грн., та застосовані штрафні санкції у сумі 153000 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що здійснення господарських операцій між ТОВ «Олімпекс купе Інтернешнл» та ТОВ «Квар-То» в серпні 2014 року підтверджені первинними документами, такими як, податкові та видаткові накладні, платіжні доручення, акти приймання - передачі основних засобів, витяги з рахунків. Також позивач зазначає, що підстав, для визначення угоди між ним та ТОВ «Квар-То» нікчемною не було, оскільки не було підстав, передбачених ст. 203, 215 ЦК України, за наявності яких угода є нікчемною. Крім того, як зазначає позивач не існує вироку суду, яким доведено вину директора контрагента позивача - ТОВ «Квар-То» у здійсненні фіктивного підприємництва.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, заперечень на позов не надав..

Вислухавши пояснення представників позивача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у Суворовському районі була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Олімпекс купе Інтернешнл» з питань здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Квар-То» за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року.

За результатами перевірки ДПІ у Суворовському районі був складений акт від 19.02.2015 року №830/15-54-22-01/20005502, яким встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст.. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Олімпекс купе Інтернешнл» занижено податок на додану вартість у сумі 306000 грн., в тому числі по періодам - серпень 2014 року у сумі 306000 грн.. (а.с. 7-28).

На підставі вказаного акту ДПІ у Суворовському районі м. Одеси було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 05.03.2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 459000, з яких 306000 грн. за основним платежем та 153000 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. (а.с. 6).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Судом встановлено, що між ТОВ «Олімпекс купе Інтернешнл» (покупець) та ТОВ «Квар-То» (постачальник) 01.08.2014 року був укладений договір поставки №КПО-01/08/14 (а.с. 57-60).

Згідно п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у встановлений договором термін товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Згідно п. 2.2 цього договору остаточна кількість товару, яка визначається сторонами до розрахунку, є кількість товару визначена в видатковій накладній.

В наступному в зв'язку з відсутністю розрахунку за поставлений товар по договору поставки №КПО-01/08/14 від 01.08.2014 року, між ТОВ «Квар-То» (первісний кредитор) та ТОВ «Ревреалпрод» (новий кредитор) та ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» (боржник) 05.01.2015 року був укладений договір №05-01-15 про відступлення права вимоги.

Згідно п. 1.1 первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги належне первісному кредиторові у відповідності до договору купівлі - продажу №КП-01/08/14 від 01.08.2014 року, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «Олімпекс купе Інтернешнл» (боржник).

Згідно п. 2.1 цього договору право вимоги, що відступається за чим договором оцінене сторонами в сумі 1836000 грн.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем було надано договір про відступлення права вимоги від 05.01.2015 року №05-01-15, платіжні доручення №80 від 21.01.2015 року, №64 від 20.01.2015 року, №60 від 19.01.2015 року, №61 від 19.01.2015 року, картку рахунку 631, видаткові накладні №РН-0000164 від 31.08.2014 року, №РН-0000165 від 31.08.2014 року, №РН-0000166 від 31.08.2014 року, податкові накладні від 31.08.2014 року №166 на суму 612000 грн., в тому числі ПДВ у сумі 102000 грн., від 31.08.2014 року №164 на суму 612000 грн., в тому числі ПДВ у сумі 102000 грн., від 31.08.2014 року №165 на суму 612000 грн., в тому числі ПДВ у сумі 102000 грн. (а.с. 61-75).

Судом встановлено, що сума ПДВ, зазначена у податкових накладних №№164, 165, 166 від 31.08.2014 року у розмірі 306000 грн., була віднесена позивачем до складу податкового кредиту у серпні 2014 року.

Проте в акті перевірки ДПІ у Суворовському районі зазначає, що ТОВ «Олімпекс купе Інтернешнл» неправомірно віднесло до складу податкового кредиту серпня 2014 року суми ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Квар-То», оскільки господарські операції позивача з ТОВ «Квар-То» на думку ДПІ у Суворовському районі м. Одеса не мають на меті наміру створення правових наслідків, а тому така угода носить фіктивний характер.

Судом встановлено, що єдиним мотивом для судження відповідача про відсутність реальності здійснення позивачем господарської операції з ТОВ «Квар-То» у серпні 2014 року є висновки інших органів податкової служби, а саме ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

Статтею 3 Господарського кодексу України визначено поняття господарської діяльності, відповідно до якої під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванний правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність установлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним на підставі закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно зі ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

В даному випадку, виходячи з вищевикладених фактів та доказів, що їх підтверджують, суд встановив, що договір з контрагентом ТОВ «Квар-То» укладений у письмовій формі, виконання вказаного договору підтверджується видатковими накладними, рахунками, податковими накладними, про здійснення оплати придбаного товару за договором свідчать платіжні доручення, а тому робить висновок, що сторони договору діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутків у відповідності до ст.. 3 ГК України.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Тобто, факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є вірним, виходячи з загальних засад судочинства.

Відповідно до ч 1. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Висновок щодо нереальності поставок має бути підтверджений з боку ДПІ лише відсутністю саме первинних документів у позивача, які мають містити відомості про господарську операцію та підтверджувати її здійснення , а саме договору, накладних на отримання товару, податкових накладних, тощо.

Зазначаючи про не спрямованість правочину позивача з ТОВ "Квар-То" на реальне настання правових наслідків, ДПІ в Суворовському районі м. Одеси не враховано, що правочини, які вчиняються без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні. Фіктивні правочини не віднесені законом до нікчемних, їх недійсність визначається тільки судом.

Згідно з. п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

В листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року №742/11/13-11, зазначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового кредиту.

Отже на підставі викладеного, суд вважає, що відповідач не довів належними засобами доказування, що правочин між позивачем та ТОВ "Квар-То" здісненний без мети настання реальних наслідків.

В матеріалах справи містяться всі первинні документи, що підтверджують факт придбання позивачем товару у ТОВ «Квар-То» та використання вказаного товару у власній господарській діяльності.

У листі ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 29.09.2014 року №2023/7/26-56-22-04-13 «Щодо неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Квар-То» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року», на який посилається ДПІ у Суворовському районі м. Одеси як на підставу нікчемності правочину, укладеного позивачем з ТОВ «Квар-То», зазначено, що зустрічну звірку неможливо провести у зв'язку з тим, що ТОВ «Квар-То» має « 8 стан» - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням. Та зроблений висновок про неможливість фактичного здійснення господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі продажу, відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, ТОВ «Квар-То» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Тобто перевірка ТОВ «Квар-То» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами здійснювалися не на підставі первинних документів та висновки акту також не ґрунтуються на первинних документах.

В зв'язку з чим податковим органом зроблений висновок в акті перевірки, що операції ТОВ «Олімпекс купе Інтернешнл» з ТОВ «Квар-То» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Таким чином, усі висновки в акті перевірки щодо нереальності угод контрагенту позивача ТОВ «Квар-То», а отже і угоди з позивачем та завищення у зв'язку цим позивачем податкового кредиту не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського й податкового обліку, а тому ДПІ у Суворовському районі не могло посилатися на вищевказаний акт перевірки, як на підставу відсутності реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Квар-То».

Суд бере також до уваги і те, що на час здійснення господарської операції між позивачем та контрагентом - постачальником, вони були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстровані як платники податку на додану вартість. Виходячи з принципу індивідуальної відповідальності позивач не повинен нести відповідальність за несплату податків постачальником чи недостовірність його відомостей.

Правова позиція Верховного Суду України у розглядуваній категорії спорів, відображена, зокрема, у постанові цього суду від 31 січня 2011 р. № 14/11 у справі за позовом закритого акціонерного товариства "Мукачівський лісокомбінат"до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. Так, за тотожних обставин та на підставі вказаних норм Закону Верховний Суд України дійшов висновку про те, що "чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання". Верховний Суд України у вказаному рішенні також наголосив, що такий висновок "узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії"(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності".

Припущення, висновки відповідача в акті перевірки, не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару та послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов'язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Саме на податковий орган покладений обов'язок контролю за сплатою податкових зобов'язань із врахуванням конституційного принципу щодо індивідуальності зобов'язань сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а відтак вказані податковим органом заперечення не можуть бути причиною позбавлення позивача на віднесення сплачених ним у ціні послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до п 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, зокрема, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Посилання представника відповідача, на протокол допиту ОСОБА_2 (директор ТОВ «Квар-То») підлягають відхиленню, оскільки відповідно до ч. 1, ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Перелік засобів (джерел доказів) доказування є вичерпним.

Окрім того, слід відзначити, що відсутність у контрагента або у позивача трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов'язань, не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи чи поставку та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів та робіт, у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб'єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов'язань тощо)(ухвала ВАСУ від 14.04.2015 року по справі №К/800/62687/14).

Щодо посилань відповідача на відсутність у ТОВ «Олімпекс купе Інтернешнл» товарно-транспортних накладних, то згідно листа Міністерства доходів і зборів України №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 від 19.09.2013 року, товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, які визначають право на формування податкового кредиту.

Таким чином, підставами для формування податкового кредиту є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації, заяви із скаргою на постачальника, поданої відповідно до пункту 201.10 статті 201 Кодексу, бухгалтерської довідки, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 Кодексу, або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.

Суд враховує також і те, що відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Оскільки визнання фіктивного правочину недійсним відбувається за рішенням суду, єдиним допустимим засобом доказування факту фіктивності правочину є рішення суду. Інші докази, зокрема й акти перевірки податкового органу, цю обставини підтвердити не можуть в силу прямого припису закону, а отже, й не можуть братися до уваги судом під час вирішення справи.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, ці обставин повинен довести суб'єкт владних повноважень, який є відповідачем, оскільки саме з встановленням цих обставин пов'язана правомірність прийнятих рішень.

Таким чином податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 05.03.2015 року № винесено неправомірно та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що судом встановлено фактичне здійснення операції з поставки товару, у позивача наявні всі первинні документи, що підтверджують здійснення господарської операції з контрагентом ТОВ «Квар-То», та те, що висновки податкового органу визначені в акті перевірки ґрунтуються лише на акті перевірки контрагента, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Олімпекс купе Інтернешнл» обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 2, 71, 158, 160, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 20.03.2014р. №, від 04.02.2014р. №.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів після отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 20 квітня 2015 року.

Суддя Е.А.Іванов

.