Справа № 541/3554/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р.Справа № 541/3554/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.02.2015р. по справі № 541/3554/14-а

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області

до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області

про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі, звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, в якому просив суд зупинити виконавче провадження по постанові головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Полтавській області Пецяк Л.В. від 16.12.2014 про накладення штрафу в сумі 680 грн. на управління по виконавчому провадженню № 36641559 за виконавчим листом № 2-а-7449/2011 від 21.11.2012 до розгляду даної справи по суті; скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Полтавській області Пецяк Л.В. від 16.12.2014 про накладення штрафу в сумі 680 грн. на управління по виконавчому провадженню № 36641559 за виконавчим листом № 2-а-7449/2011 від 21.11.2012.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.02.2015 року по справі № 541/3554/14-а у задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови державного виконавця від 16.12.2014 року про накладення штрафу - відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.02.2015 року по справі № 541/3036/14-а, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постанова суду про перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, частково виконана, однак, перерахована пенсія гр. ОСОБА_2 не була виплачена через відсутність коштів. У зв'язку з чим, вважає, що рішення суду не виконано в повній мірі з поважних причин, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для прийняття постанови про накладення на УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі штрафу в розмірі 680 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015 року замінено неналежного відповідача по справі - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області - на належного - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області (далі по тексту - УДВС ГУЮ в Полтавській області, відповідач).

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2011 року, яка набрала законної сили і була допущена до примусового виконання, позивач, зобов'язаний здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та здійснити відповідні виплати.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 16 грудня 2014 року на боржника - позивача по справі накладено штраф у сумі 680 гривень за невиконання рішення суду / а.с. 5 /

Не погодившись із вказаною постановою про накладення штрафу в розмірі 680 грн., позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки постанова державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Сумській області про накладення на УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області штрафу в розмірі 680,00 грн. винесена відповідачем правомірно, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження", тому є законною та скасуванню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку урегульовано нормами Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

За визначенням ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 1, 13 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим листом № 2-а-7449/2011, виданим 21.11.2012 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, зобов'язано УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі здійснити перерахунок та провести відповідні виплати пенсії гр. ОСОБА_3 як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, здійснюється відповідно до ст.75 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав (ч.3 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 89 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням № 146305 від 02.04.2013 року було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі судового рішення (а.с.3), однак, виплати за рішенням суду не були проведені позивачем.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в якості поважної причини невиконання постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області відповідач вважає відсутність відповідного фінансового ресурсу бюджету.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, позивач як суб'єкт владних повноважень, зобов'язаний довести, що на виконання конкретного судового рішення, яке є обов'язковим до виконання, ним вжито всіх необхідних і можливих заходів.

Між тим, всупереч положенням ст. 71 КАС України, позивачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій жодних доказів відсутності коштів для виплати перерахованої пенсії за судовим рішенням, постановленим на користь гр. ОСОБА_3.

Як вбачається з матеріалів справи, не надавались такі докази і державному виконавцю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з посиланням на таку причину - відсутність відповідного фінансування - УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі не виконує постанову від 21.12.2011р. по справі № 1629/2а-7449/11, з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2012 по справі № 1629/2а-7449/11, з 2013 року.

Так, як вбачається зі змісту постанови державного виконавця від 16.12.2014 року про накладення на позивача штрафу в розмірі 680 грн. (а.с.5), постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2013 року боржника зобов'язано виконати рішення суду у добровільному порядку. Боржником надано до Відділу розпорядження про проведення відповідного перерахунку від 02.04.2013 року № 146305, виплати по рішенню суду не проведені у зв'язку з відсутністю відповідного фінансового ресурсу бюджету.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Статтею 30 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов'язані з реалізацією державних програм, перелік яких визначено статтею 87 зазначеного Кодексу, відповідно до якої до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать також видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно з п. 1, п. 3 ст. 3 Бюджетного кодексу України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Між тим, незважаючи на те, що після набрання законної сили постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.12.2011 року пройшов не один бюджетний рік, колегія суддів вважає, що позивач мав змогу вжити заходів щодо виділення коштів Пенсійного фонду для виплати перерахованої пенсії ОСОБА_3

Однак, позивач не надав ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції доказів здійснення дій, спрямованих на виділення коштів для виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у встановленому законом порядку в частині виплати на користь ОСОБА_3

Крім того, законодавство України надає можливість відкладення, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, але доказів звернення до суду із відповідними заявами представник позивача до суду не надав.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 5 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Частиною 1 статті 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів зазначає, що рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2012 по справі № 1629/2а-7449/11, набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню на всій території України безвідносно до суб'єктивного ставлення конкретного суб'єкта права до такого судового акту, що означає виникнення з дати набрання судовим актом законної сили у зобов'язаної особи обов'язку вчинити організаційні, правові та інші заходи, спрямовані на організацію виконання судового рішення.

В той же час, умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату допомоги створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена допомога. Однак, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання даної допомоги, яка передбачена законом та постановлена до стягнення судовим рішенням.

Колегія суддів звертає увагу на приписи ч.2 ст.8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

Також, в своєму рішенні "Кечко проти України" Суд констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В рішенні "Войтенко проти України" Суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок. Проте, затримка виконання судового рішення на період, що є необхідним для вирішення проблем публічного порядку, може у виняткових випадках бути виправдана. Суд допускає, що асигнування на виплату державних боргів може спричинити певні затримки у виконанні рішень з бюджету Уряду. Тим не менше, Суд вирішує, що не передбачивши таких асигнувань протягом трьох років підряд, держава-відповідач не виконала своїх зобов'язань за статтею 6 параграфу 1 Конвенції.

У своєму рішенні по справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватись як складова частина "судового розгляду". Суд зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Також, Європейський Суд з прав людини своїми рішеннями у справах „Васильєв проти України" від 13 липня 2006 року та «Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року констатував, що виконання рішень суду, в яких відповідачем є державні органи, можливо виконати, якщо державою передбачені та визначені асигнування і відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що посилання позивача відсутність бюджетних асигнувань для виплати перерахованої пенсії ОСОБА_3 на підставі постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.12.2011 року не є поважною причиною невиконання судового рішення, та не звільняє позивача ані від обов'язку по виконанню останнього, ані від відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Полтавській області ВП №26641559 від 16.12.2014 року про накладення на УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі штрафу в розмірі 680 грн. за невиконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови державного виконавця відсутні.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області - залишити без задоволення.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.02.2015р. по справі № 541/3554/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 17.04.2015 р.