Справа № 1423/2236/2011
Суддя: Подзігун Г. В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1423/2236/2011
н/п 2-а/490/1461/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

28 січня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Голубашенко Т.О.

за участю представників позивача Літкової Л.В.

Пірожок В.П.

предстанивка відповідача Орлової О.В.

представника третьої особи Стасюка О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне управління-22 "Миколаївводбуд" до Миколаївської міської ради, третя особа Регіональне відділення Фонду Державного Майна України по Миколаївській області, про оскарження п.1, п.7 рішення № 43/9 від 22.01.2010 року "Про надання згоди на прийняття до коммунальної власності об'єктів права державної та іншої власності".

Керуючись ст. ст. 11,14,100,159,160-161,163 КАС України, суд - ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів до Одеського Апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Суддя Подзігун Г.В.

Справа №1423/2236/2011

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді - Подзігун Г.В.

при секретарі - Голубашенко Т.О.

за участю представників позивача- Літкової Л.В.

Пірожок В.П.

представника відповідача- Орлової О.В.

представника третьої особи- Стасюка О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельне-монтажне управління-22 "Миколаївводбуд" до Миколаївської міської ради, третя особа Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Миколаївській області, про оскарження п.1, п.7 рішення №43/9 від 22.01.2010 року "Про надання згоди на прийняття до комунальної власності об'єктів права державної та іншої власності", -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, вимоги якого збільшив в ході розгляду справи по суті та просив суд визнати нікчемними п.1, п.7 рішення Миколаївської міської ради №43/9 від 22.01.2010 року "Про надання згоди на прийняття до комунальної власності об'єктів права державної та іншої власності".

В обґрунтування вимог позову посилався на те, що оскаржувані рішення є незаконними та порушують його права як власника 65/100 часток гуртожитку розташованого за адресою: м.Миколаїв, вул.Нагірна, 72-а, оскільки ці рішення надають згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста всього гуртожитку, в тому числі й належну позивачу його частку.

В судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримали та просили про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні за безпідставністю його вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив суд відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення уачсників процесу, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

22.01.2010 року Миколаївської міської радою було прийнято рішення №43/9 "Про надання згоди на прийняття до комунальної власності об'єктів права державної та іншої власності", п.1 якого вирішено дати згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади м.Миколаєва державного майна, а саме: гуртожитку по вул.Нагірній, 73-А та об'єктів комунального призначення, що його обслуговують, які знаходяться на балансі ВАТ "БМУ-22". Пунктом 7 цього рішення вирішено прийняти вищевказані об'єкти в порядку, визначеному Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" і Положенням про порядок передачі в комунальну власність державного фонду, що перебував у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 року №891.

Вказане рішення суд вважає законним виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом п.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень.

Згідно п.8 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач по адміністративній справі - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарський справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно статті 327 Цивільного кодексу України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно до ст.3 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 04.09.2008 року №500-VI всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад у визначений цим Законом строк.

У відповідності до п.4 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 412, регіональне відділення Фонду державного майна України відповідно до покладених на нього завдань і в межах своїх повноважень здійснює управління та розпоряджається майном підприємств, установ та організацій, що перебуває у державній власності, в процесі приватизації.

Пунктом 1.3 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 19.05.1999 № 908/68 (далі - Положення) управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом (державні органи приватизації) способу та умов подальшого використання майна у межах чинного законодавства відповідно до таких принципів: забезпечення ефективності використання та збереження державного майна, здійснення заходів контролю; сприяння підвищенню ефективності діяльності підприємств, зокрема - покращення фінансового стану господарських товариств, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутних капіталів; наявність альтернативних (залежно від груп майна у межах чинного законодавства) способів забезпечення управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі; пріоритетність вибору способів управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, дотримання якого забезпечує надходження коштів до Державного бюджету України.

Згідно п. 1.4 Положення способи управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, є такими :

- здійснення приватизації відповідно до Законів України "Про приватизацію державного майна", Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)",;Про Державну програму приватизації" та інших нормативно-правових актів;

- передача майна в оренду відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна";

- передача майна у комунальну власність у порядку, передбаченому Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності";

- передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.98 N 1482;

- передача майна господарським товариствам, у тому числі у разі ліквідації балансоутримувача, на умовах відповідного договору безоплатного зберігання (далі - договір зберігання) відповідно до вимог законодавства;

- списання об'єктів державної власності у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2007 N 1314 "Про затвердження Порядку списання об'єктів державної власності";

- використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2009 № 253 "Про затвердження Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб".

Відповідно до пункту 1.4.1 Положення, при визначенні способу управління попередньо аналізуються висновки інвентаризаційних комісій про результати інвентаризації державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, але перебуває на їх балансі. Пріоритетним при обранні способу управління державним майном є спосіб його приватизації. Якщо відповідне державне майно не підлягає приватизації, то застосовуються наступні за черговістю способи управління, викладені у п.1.4.

Таким чином, обранню способу управління повинно передувати такі дії, як проведення інвентаризації із складанням відповідною інвентаризаційною комісією висновків про результати інвентаризації державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, але перебуває на їх балансі.

Рішенням регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 26.12.1995 №133 в процесі приватизації державного майна підприємства "ПМК-22" як структурного підрозділу будівельно-виробничої фірми оплати вартості державного майна Регіональним відділенням Фонду державного майна по Миколаївській області до статутного фанду ВАТ "БМУ-22 Миколаївводбуд" передані будівлі та споруди за літ.Б, В, Г-2, Д, Е, И. К, Л, С, М, NN 7,8,9,10,11, І,ІІ, які складаються з 57/100 частки домоволодіння по вул..Нагірній,73-а. На балансі ВАТ також знаходиться будівля гуртожитку за літ.А, яка складає 43/100 частки домоволодіння по вул..Нагірній, 73-а та на яку видано реєстраційне посвідчення.

Згідно свідоцтва про право власності на будівлю гуртожитку виданого Виконкомом Миколаївської міської ради №03.11.2000 року ВАТ "БМУ-22 Миколаївводбуд належить 43/100 частки будівлі гуртожитку розташованого по вул..Нагірній, 73-а на праві колективної власності яка в цілому складається з літ.А-4.

Згідно рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.07.2008 року №1044 "Про зміну ідеальних часток у домоволодіннях та видачу свідоцтв про право власності" було вирішено установити ідеальні частки власникам домоволодінь, що розташовані в м.Миколаєві за адресоми: вул..Нагірна, 73-а - ВАТ "БМУ-22 "Миколаївводбуд" - 65/100, ВАТ "Облагропромтехніка" - 3/100, ТОВ "Промсервіс" - 5/100, Державі в особі Верховної Ради України - 27/100 часток. Видати власникам свідоцтва про право власності. Зазначеному у п.1 даного рішення фізичним особам зареєструвати право власності в комунальному підприємстві ММБТІ.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за "БМУ-22" Миколаївводбуд" зареєстровано право власності на 65/100 часток будівлі гуртожитку та нежитлових будівель по вул.Нагірна,73-а в м.Миколаєві на підставі свідоцтва про право власності серії САА 485549 виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 05.08.2003 року.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, в процессі приватизації до статутного фонду позивача не включено і залишено на його балансі державне майно, гуртожиток розташований по вул.Нагірній, 73-а в м.Миколаєві. Обєкт соціально- побутового призначення не увійшов до статутного фонду ВАТ "БМУ-22" та залишений на балансі акціонерного товариства, як державне майно. Перебування на балансі господарського товариства не породжує права власності у балансоутримовича. При цьому на запит позивача регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області надано перелік нерухомого майна, що передається у власність ВАТ. Вказаний перелік містить 12 об'єктів нерухомості, що у процесі приватизації передано у власність позивача. Серед вказаного об'єкту відсутня спірна будівля гуртожитку, отже вказаний об'єкт не передавався позивачу і залишився у державній власності.

Згідно листа КП ММБТІ від 31.01.2011 року №467 за державою зареєстровано право власності на 27/100 часток нерухомого майна за вищевказаною адресою, вказана частка складається з будівлі гуртожитку літера А-4 площею 889,6 кв.м. Крім того повідомлено, що всі інші частки нерухомого майна за вищевказаною адресою вилучені в окремі адреси. Отже, рішення Миколаївської міської ради про прийняття до комунальної власності будівлі гуртожитку за вищевказаною адресою передбачає прийняття виключної частини державної частки та жодним чином не порушує права позивача.

При цьому згідно наказу №56-п від 10.03.2006 року регіонального відділення фонду державного майна України по Миколаївській області було наказано передати до комунальної власності територіальної громади м.Миколаєва державне майно-гуртожиток, розташований за адресою: м.Миколаїв, вул.Нагірна,73-а, який в процесі приватизації не увійшов до статутного фонду та залишився на балансі ВАТ "БМУ-22".

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю його вимог.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю його вимог.

Відповідно до ст.88 ЗУ "Про судовий збір" судовий збір сплачений при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 2, 7 - 12, 70, 71, 136, 159 - 163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову -відмовити

Апеляційну скаргу може бути подано до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя Подзігун Г.В.