Справа № 817/436/15
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/436/15

16 квітня 2015 року 11год. 43хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився

відповідача: представник Українець М.В. третьої особи відповідача: представник ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4

до Управлінння Держземагенства у Рівненському районі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5
про визнання протиправною та скасування державної реєстрації, зобов'язання вчинення певних дій , -
ВСТАНОВИВ :

Фізична особа ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління Держземагенства у Рівненському районі про визнання протиправною та скасування державної реєстрації, проведеної 8 та 9 вересня 2014 року земельних ділянок: площею 0,2723 га, кадастровий номер НОМЕР_1; площею 0,0723 га, кадастровий номер НОМЕР_2; площею 0,2355 га кадастровий номер НОМЕР_3; та зобов'язання відповідача скасувати кадастрові номери та закрити поземельні книги на ці земельні ділянки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що до меж спірних земельних ділянок, зареєстрованих на ОСОБА_5, повністю включено земельну ділянку площею 0,11 га, яка надана їй рішенням зборів уповноважених колгоспу ім. XXII з'їзду КПРС №16 від 13.10.1986 р. та Виконавчого комітету Рівненської районної ради від 13.01.1987 р. №5. На цій земельній ділянці позивачем збудовано фундамент, рішенням виконкому Городоцької сільської ради від 25.03.13 року №62 їй присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1. Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_4 позбавлена права на приватизацію вказаної земельної ділянки. Вважає, що державна реєстрація земельних ділянок була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема: в актах передачі на зберігання межових знаків на усі три земельні ділянки підпис замість сільського голови ОСОБА_6 вчинений іншою особою, посаду та прізвище якої не зазначено, повноваження не підтверджено; в акті погодження меж від 12.03.2012 р. щодо земельної ділянки з цільовим призначені для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відсутній підпис позивача як суміжного землекористувача; цільове призначення земельних ділянок та їх форми не відповідають генплану забудови села Карпилівка; погодження на планах земельних ділянок від імені Городоцького сільського голови та начальника управління Держкомзему виконані не відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а невідомими особами, посади яких та прізвища не зазначені, повноваження не перевірені; рішення Городоцької сільської ради від 28.10.2011 р. №230 не відповідає за змістом рішенню, яке згідно із вимогами земельного законодавства є підставою для виготовлення документації; всупереч вимогам ч.7 ст. 118 ЗК України реєстрація проведена на підставі технічної документації, а не проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивач та його представник у судове засідання не прибули, просили розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача позов не визнав, надав письмові заперечення у справі та пояснив, що ОСОБА_5 08.09.2014 року подав до Управління Держземагентства у Рівненському районі для проведення державної реєстрації земельних ділянок документи, перелік яких визначений пунктом 4 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр", а саме:

3 заяви за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

3 оригінали документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

3 документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

За результатами перевірки поданих документів Державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства у Рівненському районі відповідно до "Порядку ведення Державного земельного кадастру", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 та Закону України "Про Державний земельний кадастр", прийнято рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастру шляхом державної реєстрації земельної ділянки, за результатами якого сформовані витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 08.09.2014 року та 09.09.2014 року за № НВ-014 з кадастровим номером НОМЕР_3; № НВ-014 з кадастровим номером НОМЕР_2; № НВ-014 з кадастровим номером НОМЕР_1.

Зазначає, що у відповідача були відсутні підстави, визначені частиною 6 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, а саме:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Крім того, пояснив, що згідно з п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором лише у випадках:

поділу чи об'єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об'єднання;

коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі даних про те, що протягом одного року Державному кадастровому реєстраторові органом державної реєстрації прав не надано відповідної інформації в порядку інформаційного обміну.

Зазначений перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Крім того, повідомив суду, що ні позивач, ні ТОВ «Західземпроект», яке було зобов'язане виготовити технічні документи за заявою позивача, до відповідача не зверталися, відмови у реєстрації земельної ділянки не отримували.

Тому вважає, що за наведених обставин у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст.53 КАС України до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_5

Представник третьої особи заперечив проти позову з підстав, зазначених представником відповідача. Крім того, пояснив, що на даний час є чинними свідоцтва про право власності ОСОБА_5 на вказані земельні ділянки від 25.09.2014 року за НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву" від 16.09.2008 p. № 509-VI прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом. Оскільки Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву" набрав законної сили 16.09.2008 р., то ОСОБА_4 мала змогу скористатися своїм правом до 16.09.2010 р., що остання не зробила та фактично втратила своє право на використання рішення виконкому Рівненської районної ради від 13.01.1987р. У свою чергу ОСОБА_5 скористався своїм конституційним правом та здійснив державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,59 га. яка була надана йому рішенням Городоцької сільської ради від 28.10.2011 року за № 230 та права власності не неї, що підтверджується зазначеними вище свідоцтвами.

Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника відповідача та третьої особи, дослідивши подані сторонами докази, оцінивши їх на підставі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги до задоволення не підлягають, враховуючи таке.

Судом встановлено, що 8 вересня 2014 року ОСОБА_5 подав до Управління Держземагентства у Рівненському районі для проведення державної реєстрації земельних ділянок наступні документи, перелік яких визначений пунктом 4 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр":

- 3 заяви за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

- 3 оригінали документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

- 3 документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа (а.с.86-123).

На підставі поданих документів Державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства у Рівненському районі відповідно до "Порядку ведення Державного земельного кадастру", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 та Закону України "Про Державний земельний кадастр", прийнято рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастру шляхом державної реєстрації земельних ділянок, за результатами якого сформовані витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 08.09.2014 року та 09.09.2014 року за № НВ-014 з кадастровим номером НОМЕР_3; № НВ-014 з кадастровим номером НОМЕР_2; № НВ-014 з кадастровим номером НОМЕР_1 (а.с.5-7, 8-9,10-12).

В подальшому ОСОБА_5 було проведено реєстрацію права власності на ці земельні ділянки та отримано свідоцтва на право власності від 25.09.2014 року за НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 (а.с.129-131).

Позивач у справі вважає, що до меж спірних земельних ділянок, зареєстрованих на ОСОБА_5, повністю включено земельну ділянку площею 0,11 га, яка надана їй рішенням зборів уповноважених колгоспу ім. XXII з'їзду КПРС №16 від 13.10.1986 р. та Виконавчого комітету Рівненської районної ради від 13.01.1987 р. №5. На цій земельній ділянці позивачем збудовано фундамент та рішенням виконкому Городоцької сільської ради від 25.03.13 року №62 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1. Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_4 позбавлена права на приватизацію вказаної земельної ділянки.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Так, відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI (далі - Закону №3613-VI) до повноважень територіальних органів, центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у районах у сфері Державного земельного кадастру належать: внесення до Державного земельного кадастру та надання відомостей про землі, розташовані в межах району, здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні.

Згідно пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування.

ОСОБА_5 08.09.2014 року були подані до відповідача усі необхідні для проведення державної реєстрації земельної ділянки документи, перелік яких визначений пунктом 4 статті 24 Закону №3613-VI, а саме: - 3 заяви за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; 3 оригінали документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; 3 документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

8 та 9 вересня 2014 року Державним кадастровим реєстратором відповідно до "Порядку ведення Державного земельного кадастру" прийнято рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастру - шляхом державної реєстрації земельних ділянок, за результатами якого сформовані витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 08.09.2014 року та 09.09.2014 року за №НВ-014 з кадастровим номером НОМЕР_3; №НВ-014 з кадастровим номером НОМЕР_2; №НВ-014 з кадастровим номером НОМЕР_1 (а.с.5-7, 8-9,10-12).

Частиною 6 статті 24 Закону №3613-VI визначений вичерпний перелік підстав для відмови Державним кадастровим реєстратором у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Враховуючи, що жодної з вказаних підстав державним кадастровим реєстратором під час вивчення поданих ОСОБА_5 документів встановлено не було, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно здійснив державну реєстрацію земельних ділянок.

Крім того, суд звертає увагу на те, позивачем невірно обраний спосіб захисту в частині позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки, оскільки згідно з ч.10 ст. 24 Закону №3613-VI, пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію лише у випадках: поділу чи об'єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об'єднання; коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі даних про те, що протягом одного року Державному кадастровому реєстраторові органом державної реєстрації прав не надано відповідної інформації в порядку інформаційного обміну.

Тобто, зазначений перелік підстав скасування такої реєстрації є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

При прийнятті рішення суд також зазначає, що позивач, його уповноважений представник та ТОВ «Західземпроект», куди ОСОБА_4 подала заяву на оформлення технічної документації на земельну ділянку, до відповідача не зверталися, відмови у реєстрації земельної ділянки не отримували, що у подальшому слугувало б підставою у відповідності до положень статті 6 КАС України для звернення позивача до суду за захистом порушених прав, а тому жодні права позивача діями відповідача порушені не були.

У судове засідання позивачем надане рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19.11.2014 року у справі № 570/2243/14-а, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду 25.03.2015 року, щодо скасування рішення Городоцької сільської ради від 28.10.2011 року № 230 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,59 га, які набрали законної сили (а.с.25-26, 125-126). Проте, оскільки на час прийняття рішення про реєстрацію земельних ділянок зазначене рішення органу місцевого самоврядування було чинним, оскаржені дії відповідача на час їх здійснення суд вважає правомірними. Зазначене рішення міського суду може слугувати підставою лише для оспорювання права власності ОСОБА_5 на вказані земельні ділянки, яке на даний час підтверджене зазначеними вище свідоцтвами.

При цьому суд зазначає, що згідно з вимогами ч.1 ст.15 Закону №3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Що ж стосується відомостей про власників земельної ділянки, то згідно відповідно до ч.2 ст. ст.15 Закону №3613-VI вони включаються до Державного земельного кадастру на підставі данних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому у разі скасування права власності ОСОБА_5 на земельні ділянки, позивач не буде мати перешкод для використання існуючих витягів з Державного земельного кадастру для оформлення права власності на себе.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування державної реєстрації земельних ділянок.

Стосовно покликань позивача на порушення вимог чинного законодавства, які нібито були допущені під час виготовлення технічної документації ПП «Рівненська земельна компанія» для ОСОБА_5, як на перешкоду у реєстрації земельних ділянок, то суд вважає їх помилковими. Так, статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, до повноважень територіальних органів Держземагентства у районах у сфері Державного земельного кадастру належать: внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані в межах району, здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні на підставі розробленої документації із землеустрою.

Статтею 26 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які і є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Згідно статті 28 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором та законом.

Частиною 2 статті 71 Закону України "Про місцеве самоврядування" зазначено, що органи виконавчої влади, їх посадові особи не мають права втручатися у законну діяльність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також вирішувати питання, віднесені Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншими законами до повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Таким чином, Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області мало право діяти лише у відповідності до повноважень, які визначені законодавством України. Оскільки ОСОБА_5 08.09.2014 року були подані до відповідача усі необхідні для проведення державної реєстрації земельних ділянок документи, перелік яких визначений пунктом 4 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр", а виявити невідповідність поданої технічної документації вимогам законодавства відповідач змоги не мав, тому, на переконання суду, державним кадастровим реєстратором правомірно прийнято рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастру шляхом державної реєстрації земельних ділянок.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування державної реєстрації земельних ділянок, то суд з цих же підстав відмовляє у зобов'язанні відповідача скасувати кадастрові номери та закрити поземельні книги на ці земельні ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Норми ч.2 ст.71 КАС України встановлюють, що в адміністративних справах про протиправність рішень, бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З метою забезпечення реалізації принципів змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачених ст. 11 КАС України, судом для дослідження та оцінки, допущені всі докази надані сторонами в ході розгляду справи.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, натомість відповідач повністю обґрунтував правомірність своїх дій та рішень.

Підсумовуючи вище викладене в його сукупності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Судові витрати позивачу відповідно до вимог ст. 94 КАС України не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.