Справа № 2а-18311/10/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2015р. м. Київ К/9991/27030/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сузір'я сім»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року

у справі № 2а-18311/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сузір'я сім»

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва

про визнання протиправними дій, зобов'язати визнати податкову декларацію з податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сузір'я сім» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницьком районі міста Києва (далі - відповідач) про: визнання нечинним рішення ДПІ у Дарницькому районі м. Києва №45106/10/28-005 від 22 листопада 2010 року «Щодо подання податкової звітності», яким податкова звітність ТОВ «Сузір'я сім» з податку на додану вартість за жовтень 2010 року не визнана і вважається не поданою; зобов'язання ДПІ у Дарницькому районі м. Києва визнати та вважати поданою податкову звітність ТОВ «Сузір'я сім» з податку на додану вартість за жовтень 2010 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2010 року (в редакції ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2011 року про виправлення описки) позов був задоволений частково. Зобов'язано ДПІ у Дарницькому районі м. Києва прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість ТОВ «Сузір'я сім» за жовтень 2010 року. В решті позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ТОВ «Сузір'я сім», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року та змінити постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2010 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме: визнати нечинним рішення ДПІ у Дарницькому районі м. Києва № 45106/10/28-005 від 22 листопада 2010 року «Щодо подання податкової звітності», яким податкова звітність ТОВ «Сузір'я сім» з податку на додану вартість за жовтень 2010 року не визнана і вважається не поданою; зобов'язати ДПІ у Дарницькому районі м. Києва визнати та вважати поданою податкову звітність ТОВ «Сузір'я сім» з податку на додану вартість за жовтень 2010 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

18 листопада 2010 року ТОВ «Сузір'я сім» направило поштою до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2010 року з усіма додатками та листом-заявою на дії співробітників податкового органу, які відмовились приймати податкову звітність. Декларація була подана у паперовому вигляді на двох двосторонніх аркушах формату А-4, заповнених друкарським способом та скріплених між собою. Податкова декларація не містила виправлень і помарок, у рядках, де відсутні дані для заповнення, проставлені прочерки. До податкової декларації були додані розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, а також реєстр отриманих та виданих податкових накладних, дискета зі звітністю. Декларація була підписана керівником та скріплена печаткою підприємства (арк. справи 7-17).

Проте, листом від 22 листопада 2010 року № 45106/10/28-005 ДПІ у Дарницькому районі м. Києва повідомила ТОВ «Сузір'я сім», що податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2010 року заповнена всупереч вимогам Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року № 166, та Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України, затверджених наказом ДПА України від 31 грудня 2008 року № 827, а саме: згідно пункту 3.2 «Вступна частина, службові поля та чотири розділи податкової декларації з податку на додану вартість, податкові декларації з податку на додану вартість (спеціальної), податкової декларації з податку на додану вартість (скороченої) подаються на двох двосторонніх аркушах формату А-4, скріплених між собою; додатки до декларації, уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (до декларації з податку на додану вартість (скороченої)/(переробного підприємства)/(спеціальної) - на аркушах А-4». Також, позивачу було запропоновано надати нову податкову звітність з податку на додану вартість за відповідний звітний період, оформлену належним чином (арк. справи 18).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підпунктом 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено виключний перелік підстав, за яких податкова звітність може бути не визнана контролюючим органом як податкова декларація, з урахуванням того, що подана позивачем податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2010 року була заповнена у відповідності до вимог Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року № 166. Відмовляючи в задоволені решти позовних вимог, суд виходив з того, що лист, яким позивача повідомлено про невизнання податкової декларації звітністю, не є рішенням в розумінні акту, що тягне за собою виникнення (припинення, зміну) прав та обов'язків позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Абзацом 1 підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків може також оскаржити дії службової (посадової) особи контролюючого органу з відмови у прийнятті податкової декларації у судовому порядку.

Згідно абзацу 5 підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої), то такий платник податків має право: надати таку нову декларацію разом зі сплатою відповідного штрафу; оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження.

Наказом ДПА України від 30 травня 1997 року № 166 був затверджений Порядок заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, пунктом 1.3 якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що декларація складається із вступної частини, службових полів, чотирьох розділів та обов'язкових додатків, з них платником заповнюються вступна частина, службові поля, перші три розділи та додатки, четвертий розділ заповнюється працівниками податкової інспекції (адміністрації) лише на оригіналі декларації, який залишається в податковій інспекції (адміністрації).

З метою запровадження централізованої системи приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків та реєстрів отриманих та виданих податкових накладних із урахуванням різних способів надходження документів до органів державної податкової служби України, у тому числі в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, та відповідно до статті 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», наказом ДПА України від 31 грудня 2008 року № 827 були затверджені Методичні рекомендації щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України.

Відповідно до пункту 4.4 Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України, затверджених наказом ДПА України від 31 грудня 2008 року № 827 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під обов'язковими реквізитами розуміються: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період; назва платника податків; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118 «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України» або реєстраційний (обліковий) номер з ТРДПАУ; ідентифікаційний номер згідно з ДРФО або, у разі відмови від нього - серія та номер паспорта для фізичної особи; місцезнаходження платника податків; назва ОДПС, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); підписи посадових осіб, засвідчені печаткою. Для звітів, у яких це передбачено формою: звітний (податковий) період, що уточнюється, у разі надання платником податків уточнюючого розрахунку; ініціали, прізвища та ідентифікаційні номери посадових осіб; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними Реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, підставою для відмови податкового органу визнати податкову звітність як податкову декларацію є такі дефекти її заповнення, що впливають на адміністрування податку органом державної податкової служби.

Однак, у ході вирішення спору відповідних недоліків у спірній декларації судами виявлено не було. Зокрема, судами попередніх інстанцій було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2010 року подана у паперовому вигляді на двох двосторонніх аркушах формату А-4, містила усі обов'язкові реквізити, була підписана керівником підприємства та скріплена печаткою платника податків.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про те, що податковий орган неправомірно не прийняв податкову декларацію ТОВ «Сузір'я сім» з податку на додану вартість за жовтень 2010 року та, як наслідок, дійшли правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у зазначеній частині.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

За визначеннями, наведеними у пунктах 6, 8 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, право на захист можна визначити як надану правомочній особі можливість застосування заходів правоохоронного характеру для відновлення її порушених прав чи таких, що оспорюються.

Право на захист є самостійним суб'єктивним правом, яке з'являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання і реалізується в межах охоронюваних правовідносин, які виникли при цьому.

Як зазначено вище, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, частково задовольнив позовні вимоги та зобов'язав ДПІ у Дарницькому районі м. Києва прийняти податкову декларацію ТОВ «Сузір'я сім» за жовтень 2010 року, тобто захистив права позивача в межах охоронюваних правовідносин.

У зв'язку з вищевикладеним, вимоги позивача щодо визнання нечинним рішення ДПІ у Дарницькому районі м. Києва від 22 листопада 2010 року № 45106/10/28-005 «Щодо подання податкової звітності» та вважати поданою податкову декларацію за жовтень 2010 року є безпідставними, з урахуванням того, що такий спосіб захисту (вимога про визнання листа нечинним), як випливає з системного аналізу статей 105, 162, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ТОВ «Сузір'я сім» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2010 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сузір'я сім» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна