Справа № 817/1074/14
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Дорошенко Н.О.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"22" квітня 2015 р. Справа № 817/1074/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

при секретарі Сидорук М.М. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "19" лютого 2015 р. у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі-ДПІ) від 28.10.2013 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 435447,00 грн., у тому числі за основним платежем на 290298,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 145149,00 грн.; від 28.10.2013 № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 192328,07 грн., у тому числі за основним платежем на 128218,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 64109,36 грн. Присуджено на користь позивача Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 із Державного бюджету України судові витрати в загальній сумі 7887,20 грн., у тому числі судовий збір у розмірі 487,20 грн., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 7400,00 грн.

Апелянт в апеляційній скарзі просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеної Державною податковою інспекцією у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області документальної планової виїзної перевірки дотримання суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 та на підставі акту перевірки від 14.10.2013 № 203/17-117/НОМЕР_2 прийнято податкові повідомлення-рішення: від 28.10.2013 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 435447,00 грн., у тому числі за основним платежем на 290298,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 145149,00 грн. (а.с.44 т.1); від 28.10.2013 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 192328,07 грн., у тому числі за основним платежем на 128218,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 64109,36 грн. (а.с.45 т.1).

Згідно вказаних документів ФОП ОСОБА_3 порушив п.187.8 ст.187, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України, занизив суми ПДВ, які підлягають нарахуванню до сплати в бюджет в сумі 290298,00 грн., у т.ч.: січень 2012р. - 92525,00 грн., квітень 2012р. - 21274,00 грн., травень 2012р. - 5479,00 грн., серпень 2012р. - 11490,00 грн., вересень 2012р. - 75801,00 грн., грудень 2012р. - 83729,00 грн.; п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано за результатами перевірки суму податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю у розмірі 128218,71 грн. (а.с.15-43 т.1).

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 16.11.2001, видами його господарської діяльності визначено - оптова та роздрібна торгівля.

При розгляді справи з'ясовано, що підставою для збільшення податковим органом грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб є його висновки про заниження валового доходу за 2012 рік в сумі 193553,00 грн. внаслідок не включення до складу валового доходу дебіторської заборгованості по кінцевому споживачу по операціях з реалізації поліпропіленових тканих мішків, імпортованих Китаю; завищення валових витрат в сумі 108546,15 грн. по взаємовідносинах з ТОВ "Аксіома-Логістік", які не підтверджені відповідними первинними документами, не пов'язані з господарською діяльністю підприємця та не приймали участі в оподатковуваних операціях звітного періоду; завищення валових витрат на суму 462626,00 грн., які не підтверджені первинними документами, внаслідок встановленої перевіркою реалізації поліпропіленових мішків, які фактично не придбавались; завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 4731,90 грн. по ТОВ "Аксіома-Логістік" у зв'язку з придбанням товарів/послуг, які не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Податкового кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу; завищення податкового кредиту на суму 157646,00 грн., оскільки до податкового кредиту в графу 12.1 податкової декларації "ПДВ сплачене митним органам" були включені суми податку на додану вартість, нарахованого у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені митними деклараціями, в розмірі 350973,00 грн., та не включені до складу податкового кредиту в графу 12.1 суми податку, підтверджені митними деклараціями, в розмірі 193327,00 грн.; завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 80602,00 грн., оскільки до перевірки не було надано накладних на реалізацію, актів списання матеріалів чи інших документів, що підтверджують факт використання в підприємницькій діяльності товару, який не реалізований та станом на 31.12.2012 відсутній на залишках.

В ході судового розгляду справи 12.05.2014 було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої віднесено питання щодо документального підтвердження висновків контролюючого органу про виявлені документальною перевіркою порушення. Результатом є висновок № 7517-7518 судово-економічної експертизи від 28.11.2014, складеного Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.57-74 т.3), який надійшов до суду 09.02.2015 року.

Щодо заниження підприємцем ОСОБА_3 валового доходу за 2012 рік в сумі 193553,00 грн., то суд встановив, що в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік він задекларував в рядку 02 доходи, отримані від провадження господарської діяльності звітного періоду, в сумі 9024159,78 грн. ( а.с.152-156 т.1).

Сума заниження валового доходу, встановлена перевіркою та визначена в акті перевірки у розмірі 193553,00 грн. Розрахунок проведено: 463369,22 грн. - 34 315,98 грн. - 235500,24 грн., де 463369,22 грн. - дебіторська заборгованість станом на 31.12.2012, визначена відповідачем як різниця між обсягом реалізації товарів згідно з даними поданих позивачем податкових декларацій з ПДВ за 2012 рік (9487520,00 грн.) та декларації про доходи (9024159,78 грн.), 34315,98 грн. - дебіторська заборгованість станом на 01.01.2012 за даними перевірки, 235500,24 грн. - дебіторська заборгованість станом на 31.12.2012 за даними, наданими позивачем до перевірки.

Проте, суд першої інстанції встановив, що зазначений алгоритм визначення суми заниження валового доходу, застосований контролюючим органом, суперечить положенням податкового законодавства.

Так, відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Виходячи з приписів вказаних норм, дохід - це виручка у грошовій та не грошовій формі, отримана фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності.

Відповідно до п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10, дебіторська заборгованість - це сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату; дебітори - юридичні та фізичні особи, які внаслідок минулих подій заборгували підприємству певні суми грошових коштів, їх еквівалентів або інших активів.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що оскільки доходом є сума, яку платник податків фактично отримав, то дебіторська заборгованість як сума, яку платник податків ще фактично не отримав, не може бути доходом в податковому обліку, а отже не підлягає врахуванню платником податків під час визначення чистого оподатковуваного доходу.

Інструкцією щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2011 №1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 27.12.2011 за №1532/20270, визначено, що у рядку 02 вказується сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності фізичною особою - підприємцем.

Значення рядка 02 декларації дорівнює підсумковому значенню колонки 3 додатка 5 до декларації.

У додатку 5 до декларації "Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності" вказується сума одержаного доходу від провадження окремого виду економічної діяльності.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що податкове законодавство не містить приписів щодо формування загального оподатковуваного доходу (виручки у грошовій та не грошовій формі), відображеного підприємцем у рядку 02 декларації про майновий стан і доходи, у спосіб, застосований відповідачем в акті перевірки.

Відповідно, суд вірно визнав хибним визначення суми дебіторської заборгованості позивача станом на 31.12.2013 в розмірі 463369,22 грн., оскільки сума задекларованих доходів в декларації про майновий стан і доходи, та обсяги постачання з ПДВ за даними податкових декларацій з ПДВ можуть не бути співставними показниками за методологією обліку цих податків. Так, в декларації про майновий стан і доходи платником податків відображається дохід, який визнається за датою переходу покупцеві права власності на товар (п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України). В декларації з ПДВ відображаються дані щодо обсягів реалізації, які визначаються за правилом першої події (п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України). Дата переходу покупцеві права власності на товар може не співпадати з датою відвантаження товарів, а відтак обсяги реалізації за вказаними деклараціями можуть не співпадати. Крім цього, різниця таких показників не може вважатися дебіторською заборгованістю.

Вищенаведені висновки кореспондують з висновком судово-економічної експертизи від 28.11.2014 № 7517-7518, в ході якої експертом було досліджено надані ОСОБА_3 банківські виписки по розрахункових рахунках НОМЕР_3 АТ "ІМЕКСБАНК" та НОМЕР_4 Філія АТ "Укрексімбанк", та документально підтверджено отримання підприємцем доходу від реалізації товарно-матеріальних цінностей з урахуванням отриманих відсотків банку за 2012 рік в сумі 9024159,78 грн., що відповідає сумі доходів за 2012 рік, відображеній позивачем у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік. Висновок експертів відповідає обставинам справи, судом враховується.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що висновки акту перевірки щодо не включення до валових доходів сум від реалізації ТМЦ на 193553,00 грн. в ході судового розгляду справи не підтверджені належними й допустимими доказами та не відповідають обставинам справи.

Щодо завищення валових витрат за 2012 рік на суму 108546,15 грн. та завищення податкового кредиту на суму 4731,90 грн. по ТОВ "Аксіома-Логістік", то суд встановив, що що 14.04.2010 між ТОВ "Аксіома-Логістік" (Експедитор) та ФОП ОСОБА_3 (Замовник) укладено Контракт №14/04 на транспортно-експедиційне обслуговування зовнішньоторгових та транзитних вантажів, відповідно до умов якого експедитор приймає на себе зобов'язання по організації від свого імені перевезень узгодженим видом транспорту, перевалки, зберігання, транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторгових та транзитних вантажів позивача - плетених поліетиленових мішків з Китаю до України на склад позивача через південні порти України (Одеса, Іллічівськ), а також надання інших послуг по взаємній домовленості (а.с.90-92 т.1).

Оскільки основним видом діяльності позивача є оптова та роздрібна торгівля поліпропіленовими тканими мішками на території України, які придбаваються ним у контрагентів - резидентів Китаю, відтак послуги з транспортно-експедиційного обслуговування обумовленого товару були придбані позивачем в межах господарської діяльності.

При розгляді справи судом першої інстанції з'ясовано, що фактичне виконання ТОВ "Аксіома-Логістік" договірних зобов'язань з транспортно-експедиційного обслуговування вантажів з Китаю до України, а саме в контейнерах СМАU5465427 та ТGНU9500046, підтверджується дослідженими судом доказами:

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 31.01.2012, податковою накладною № 1 від 31.01.2012, рахунком-фактурою № СФ-0000001 від 31.01.2012 за транспортно-експедиційні послуги СМАU5465427 за маршрутом: м. Кінгдао, Китай - м. Одеса, Україна, в тому числі фрахт морський, на загальну суму 24 400 грн. без ПДВ;

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000002 від 31.01.2012, податковою накладною №2 від 31.01.2012, рахунком-фактурою №СФ-0000002 від 31.01.2012 за зберігання вантажу СМАU5465427 з 18.12.2011 по 03.02.2012, на загальну суму 12 490,7 грн., у т.ч. ПДВ 2 081,78 грн.;

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000003 від 31.01.2012, податковою накладною №3 від 31.01.2012, рахунком-фактурою №СФ-0000003 від 31.01.2012 за демередж (оплата за простій судна) з 18.12.2011 по 07.02.2012 СМАU5465427, на загальну суму 20 352,08 грн., у т.ч. ПДВ - 98,8 грн.;

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000004 від 09.02.2012, податковою накладною № 4 від 09.02.2012, рахунком-фактурою № СФ-0000004 від 09.02.2012 за транспортно-експедиторські послуги ТGНU9500046 за маршрутом м. Кінгдао, Китай - м. Одеса, Україна, в тому числі фрахт морський, на загальну суму 24 400 грн. без ПДВ;

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000005 від 10.02.2012, податковою накладною №5 від 10.02.2012, рахунком-фактурою №СФ-0000006 від 10.02.2012 за зберігання вантажу ТGНU9500046 з 18.12.2011 по 14.02.2012 на загальну суму 15 900 грн., у т.ч. ПДВ 2 650,12 грн.;

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-00000б від 10.02.2012, податковою накладною № 6 від 10.02.2012, рахунком-фактурою № СФ-0000007 від 10.02.2012 за транспортно-експедиційне обслуговування ТGНU9500046 з м. Одеса в м. Рівне, на загальну суму 19 000 грн., у т.ч. ПДВ - 3155,67 грн. (а.с.93-110 т.1).

Крім цього, фактична поставка товару з Китаю в Україну та надання транспортно-експедиційних послуг ТОВ "Аксіома-Логістік" на замовлення ФОП ОСОБА_6 підтверджено вантажно-митними деклараціями ІМ-40 №204050001/2012/001193 від 16.02.2012 та №204050001/2012/000778 від 06.02.2012 та додатками до них (а.с.111-120,121-130 т.1). Оплата придбаних послуг підтверджено виписками з банківського рахунку позивача від 31.01.2012, від 10.02.2012, від 13.02.2012 (а.с.131-133 т.1).

Податкові накладні ТОВ "Аксіома-Логістік" відображені ФОП ОСОБА_6 в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за березень 2012 року, податок на додану вартість за якими в сумі 4731,9 грн. віднесено до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за березень 2012 року. Належність оформлення податкових накладних ДПІ не заперечується.

Всі вищевказані документи були надані позивачем до перевірки.

У відповідності до пункту 44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Тому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

За статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Вказане говорить про те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що така вимога кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

В ході розгляду справи суд першої інстанції достеменно встановив, що всі представлені позивачем документи бухгалтерського обліку, якими оформлено спірні господарські операції, відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", розкривають зміст господарських операцій, підтверджують реальність руху активів позивача та використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності з метою отримання прибутку. Відповідно, вказані документи є первинними документами в розумінні закону, які належить складати для даного виду господарських операцій, тому є належними та допустимими доказами відповідно до приписів статті 70 КАС України, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

При розгляді справи з'ясовано, що в обгрунтування підстав неврахування ДПІ валових витрат та податкового кредиту з ПДВ по досліджуваних господарських операціях вона посилається на те, що в контракті з ТОВ "Аксіома-Логістік" та в актах здачі-прийняття робіт не зазначено маршруту транспортування товару, в них відсутня інформація про фактично понесені витрати на посередницькі послуги. Суд першої інстанції вірно визнав їх безпідставними.

У відповідності до приписів ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов'язкові реквізити як назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, Закон не передбачає міру деталізації змісту і обсягу господарської операції, а отже таку міру деталізації та обсяг господарської операції визначають особи, які відповідальні за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. В даному випадку в досліджених судом актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) зазначено зміст господарських операцій (фрахт, демередж, зберігання).

Окрім того, в рахунках-фактурах, вантажно-митних деклараціях та додатках до них відображені відомості про вид наданих послуг, ідентифікаційний номер контейнера, щодо якого та за який період надавались транспортно-експедиційні послуги.

Щодо не відображення в актах виконаних робіт понесених витрат на посередницькі послуги, то суд першої інстанції правильно вказав, що чинне законодавство не вимагає у платника податків зазначати в актах виконаних робіт про надання транспортно-експедиційних послуг відомості про вартість посередницьких послуг.

Податковий орган посилається на те, що перевіркою встановлено транспортування товару СПДФ ФОП ОСОБА_7, але при проведенні аналізу результатів системи автоматизованого співставлення податкового кредиту ТОВ "Аксіома-Логістік" та податкових зобов'язань в розрізі контрагентів за період з 01.01.2012 по 28.02.2012 в ланцюгах постачання послуг для ТОВ "Аксіома-Логістік" ДПІ не встановлено перевізника СПД ФОП ОСОБА_7

Проте, покладення на платника податків відповідальності за наслідки господарської діяльності третіх осіб є прямим порушення норм Конституції України (ст.61). Суд першої інстанції вірно зазначив, що порушення контрагентами чи іншими особами податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на витрати та податковий кредит з ПДВ, які сформовані у встановленому порядку та підтверджені належними первинними документами.

При цьому, суд правильно послався на практику Європейського суду з прав людини (рішенні від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії").

Та обставина, що за січень-лютий 2012 року ТОВ "Аксіома-Логістік" формувало податковий кредит лише ФОП ОСОБА_3, не свідчить про порушення ним податкового законодавства. Доводи податкового органу щодо стану ТОВ "Аксіома-Логістік" "9" - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням суд вірно визнав безпідставними, оскільки зазначена обставина встановлена на момент проведення перевірки (вересень 2013 року), а це знаходиться за межами періоду вчинення досліджуваних господарських операцій (січень-лютий 2012 року) та не впливає на оцінку їх реальності.

На час вчинення господарських операцій з ФОП ОСОБА_3 ТОВ "Аксіома-Логістік" є зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість (а.с.134-137 т.1), що не заперечується і представником ДПІ.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність формування позивачем валових витрат в сумі 108546,15 грн. та податкового кредиту з ПДВ в сумі 4731,9 грн. за господарськими операціями з ТОВ "Аксіома-Логістик", а їх неврахування контролюючим органом є безпідставним.

Висновком судово-економічної експертизи від 28.11.2014 № 7517-7518 документально не підтверджені висновки акту перевірки від 14.10.2013 № 203/17-117/НОМЕР_2 щодо завищення валових витрат на 108546,15 грн. та податкового кредиту з ПДВ на 4731,9 грн. по ТОВ "Аксіома-Логістик". В зазначеній частині висновки експертів відповідають обставинам справи та дослідженим доказам і враховані судом.

Щодо завищення валових витрат на суму 462626,00 грн., які не підтверджені первинними документами, внаслідок встановленої перевіркою реалізації поліпропіленових мішків, які фактично не придбавалися, то суд встановив, що вказане порушення грунтується ДПІ на тому, що в ході детального аналізу придбання та реалізації поліпропіленових мішків встановлена реалізація мішків, які фактично не придбавалися.

В ході розгляду справи зясовано, що сума завищення валових витрат розрахована відповідачем таким чином: кількість мішків, які фактично реалізовано (кількість мішків на початок 2012р. + кількість придбаних мішків згідно з ВМД - кількість реалізованих мішків згідно з первинними документами - кількість мішків на залишках за даними платника) * ціна реалізації мішка з урахуванням витрат на перевезення (середня фактурна вартість одного мішка + середня вартість перевезення одного мішка).

Такий висновок суд першої інстанції правильно визнав неправомірним, а проведений розрахунок - необ'єктивним.

У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За п.138.4 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої, продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 139.1 ст.139 Податкового кодексу України установлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати платника податків, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, повинні мати документальне підтвердження.

Згідно п.2.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.04.2013, разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Всупереч наведеному, у суді першої інстанції встановлено, що в акті перевірки чітко не наведено, в чому полягає порушення ФОП ОСОБА_8 п.138.2, 138.4 ст.138 та п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не зазначено господарських операцій, внаслідок яких здійснено це порушення, не зазначено первинних документів та доказів, що підтверджують порушення, а саме: не зазначені реквізити ВМД, які підтверджують дані акта перевірки про кількість придбаних в 2012 році мішків; не зазначено реквізити первинних документів на відпуск, які підтверджують кількість фактично реалізованих мішків; не зазначено, у який спосіб та на підставі яких документів визначена середня фактурна вартість одного мішка та середня вартість перевезення одного мішка, які закладено в основу розрахунку суми завищення витрат.

Окрім того, за даними інвентаризації товарів на складі №37 від 31.12.2011 та №70 від 31.12.2012, які надавалися під час проведення перевірки, відомості про залишки товарів відмінні від зазначених в акті перевірки (а.с.150,151 т.1).

Виходячи з викладеного, розрахунок контролюючим органом суми завищення валових витрат в розмірі 462 626 грн. є необгрунтованим та документально не підтвердженим.

На вирішення судово-економічної експертизи від 28.11.2014 № 7517-7518 експерту на дослідження подані документи, зокрема: вантажні митні декларації, проформи інвойси, внутрішні накладні на оприбуткування товару, інвентаризація товарів на складі №37 від 31.12.2011, інвентаризаційний опис №37 станом на 31.12.2011, інвентаризація товарів на складі №70 від 31.12.2012, інвентаризаційний опис №70 станом на 31.12.2012, видаткові накладні, оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 за 2012 рік.

За висновком експерта дослідження вказаних документів підтвердило (що відображено в Додатку № 2 до висновку), що залишок поліпропіленових мішків на початок 2012 року - 628 000 штук; придбання поліпропіленових мішків у 2012 році у кількості 4 895 000 штук; реалізація (продаж) поліпропіленових мішків у 2012 році - 5 452 163 штук; залишок поліпропіленових на кінець 2012 року - 70 837 штук.

Дані щодо залишків поліпропіленових мішків обраної асортиментної групи на початок та кінець 2012 року, кількість придбаних та реалізованих поліпропіленових мішків відповідно до первинних документів, наданих для дослідження, не відповідають даним, зазначеним у таблиці на сторінці 11 акту перевірки від 14.10.2013 та не відповідають даним первинних документів платника податків. Розбіжності між даними експертного дослідження та даними акта перевірки наведені у таблиці 6 експертного висновку. Висновок акту перевірки щодо віднесення до валових витрат витрат непридбаних товарів (без підтверджуючих документів) на 462626,00 грн. документально не підтверджені.

У зв'язку з тим, що вищенаведені висновки акту перевірки (щодо заниження валового доходу та завищення валових витрат) документально не підтверджено, відповідно й висновок щодо заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 128 218,71 грн. не підтверджено документально.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не виконав процесуального обов'язку доказування, не довів порушення позивачем п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірності податкового повідомлення-рішення від 28.10.2013 №, у зв'язку з чим збільшення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності та застосування штрафних (фінансових) санкцій суд вважає безпідставним. Відтак, позовна вимога про визнання зазначеного податкового повідомлення-рішення протиправним та його скасування підлягає до задоволення.

Щодо завищення податкового кредиту на суму 157646,00 грн., яка не підтверджена митними деклараціями, то судом досліджено вантажні митні декларації (а.с.129-198 т.2), по яких сформовано спірний податковий кредит, та податкові декларації позивача з податку на додану вартість, в яких ним було задекларовано податковий кредит по зазначених ВМД (а.с.138-149,186-228 т.1, а.с.110,111 т.2).

У відповідності до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Згідно з п.187.8 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Пунктом 201.12 ст.201 Податкового кодексу України встановлено, що у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Враховуючи наведене, документом, який посвідчує право платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація.

Згідно п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов 'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Пунктом 50.1 ст.50 Податкового кодексу України передбачено для платника податку два способи самостійного виправлення помилок у раніше поданій податковій декларації: подання уточнюючого розрахунку за чинною на час такого подання формою; зазначення відповідних уточнень показників у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

В розпорядження судово-економічної експертизи від 28.11.2014 № 7517-7518 на дослідження було надано вантажно-митні декларації за грудень 2011 року, за 2012 рік, за січень 2013 року, податкові декларації з ПДВ з січня по грудень 2012 року з додатками, реєстри виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2011 року, за 2012 рік та січень 2013 року. За висновком експерта документально підтверджується включення ФОП ОСОБА_3 суми ПДВ до складу податкового кредиту по вантажних митних деклараціях частинами та/або в різних періодах звітування з податку на додану вартість, а саме:

- сума податку на додану вартість у розмірі 60457,17 грн. згідно з ВМД №7948 від 07.12.2011 частково включена у грудні 2011 року у сумі 43123,84грн. та у січні 2012 року у сумі 17 333,33 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 62 968,41 грн. згідно з ВМД №8575 від 20.12.2011 включена до складу податкового кредиту січня 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 63047,30 грн. згідно з ВМД №8682 від 22.12.2011 частково включена до складу податкового кредиту у січні 2012 року в сумі 61280,63 грн. та у лютому 2012 року в сумі 1766,67 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 47475,23 грн. згідно з ВМД №8722 від 23.12.2011 включена до складу податкового кредиту у лютому 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 62844,45 грн. згідно з ВМД №000021 від 04.01.2012 включена до складу податкового кредиту у лютому 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 59799,90 грн. згідно з ВМД №000726 від 06.02.2012 частково включена до складу податкового кредиту у лютому 2012 року в сумі 50299,90 грн. та у березні 2012 року в сумі 9500,00 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 69758,07 грн. згідно з ВМД №000728 від 06.02.2012 включена до складу податкового кредиту у березні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 70125,47 грн. згідно з ВМД №001193 від 16.02.2012 включена до складу податкового кредиту у березні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 64070,34 грн. згідно з ВМД №002586 від 14.03.2012 включена до складу податкового кредиту у березні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 68355,65 грн. згідно з ВМД №002891 від 21.03.2012 частково включена до складу податкового кредиту у березні 2012 року в сумі 63522,32 грн. та у квітні 2012 року в сумі 4833,33 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 57312,15 грн. згідно з ВМД №003249 від 27.03.2012 включена до складу податкового кредиту у квітні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 62276,05 грн. згідно з ВМД №003292 від 28.03.2012 включена до складу податкового кредиту у квітні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 68280,77 грн. згідно ВМД №003992 від 11.04.2012 включена до складу податкового кредиту у квітні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 68453,35 грн. згідно з ВМД №004243 від 18.04.2012 частково включена до складу податкового кредиту у квітні 2012 року в сумі 34603,35 грн. та у травні 2012 року в сумі 33850 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 70086,20 грн. згідно з ВМД №004654 від 25.04.2012 включена до складу податкового кредиту у травні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 60167,50 грн. згідно з ВМД №005712 від 18.05.2012 частково включена до складу податкового кредиту у травні 2012 року в сумі 27550,83 грн. та у червні 2012 року в сумі 32616,67 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 70188,62 грн. згідно з ВМД №006344 від 31.05.2012 частково включена до складу податкового кредиту у червні 2012 року в сумі 33688,62 грн. та у липні 2012 року в сумі 36500,00 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 75330,07 грн. згідно ВМД №007126 від 20.06.2012 включена до складу податкового кредиту у липні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 67767,06 грн. згідно з ВМД №007678 від 04.07.2012 частково включена до складу податкового кредиту у липні 2012 року в сумі 38933,73 грн. та у серпні 2012 року в сумі 28833,33 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 68752,36 грн. згідно з ВМД №007902 від 09.07.2012 включена до складу податкового кредиту у серпні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 55396,48 грн. згідно з ВМД №008258 від 16.07.2012 включена до складу податкового кредиту у серпні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 78250,53 грн. згідно з ВМД №008674 від 24.07.2012 частково включена до складу податкового кредиту у серпні 2012 року в сумі 33700,53 грн. та у вересні 2012 року в сумі 44550,00 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 59508,95 грн. згідно з ВМД №010439 від 29.08.2012 включена до складу податкового кредиту у вересні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 66573,01 грн. згідно з ВМД №010726 від 04.09.2012 включена до складу податкового кредиту у вересні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 7977,42 грн. згідно з ВМД №011068 від 11.09.2012 частково включена до складу податкового кредиту у вересні 2012 року в сумі 6077,42 грн. та у жовтні 2012 року в сумі 1900,00 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 60277,54 грн. згідно з ВМД №013602 від 30.10.2012 частково включена до складу податкового кредиту у жовтні 2012 року в сумі 48277,54 грн. та у листопаді 2012 року в сумі 12000,00 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 27830,99 грн. згідно з ВМД №011069 від 18.09.2012 включена до складу податкового кредиту у листопаді 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 13033,30 грн. згідно з ВМД №014105 від 07.11.2012 включена до складу податкового кредиту у листопаді 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 56455,41 грн. згідно з ВМД №014127 від 07.11.2012 включена до складу податкового кредиту у листопаді 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 58531,09 грн. згідно з ВМД №014325 від 12.11.2012 частково включена до складу податкового кредиту у листопаді 2012 року в сумі 1197,76 грн. та у грудні 2012 року в сумі 57333,33 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 60012,85 грн. згідно з ВМД №015653 від 05.12.2012 включена до складу податкового кредиту у грудні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 29511,99 грн. згідно з ВМД №016088 від 12.12.2012 включена до складу податкового кредиту у грудні 2012 року в сумі 27845,32 грн. та у січні 2013 року в сумі 1666,67 грн.

Вказаний висновок судово-економічної експертизи доводить документальне підтвердження включення ФОП ОСОБА_3 до складу податкового кредиту сум ПДВ в розмірі 157646 грн., відображених в рядку Декларації з податку на додану вартість 12.1 "ПДВ сплачене митним органам", які підтверджені митними деклараціями. Висновки акту перевірки щодо завищення податкового кредиту по ПДВ, сплаченому митним органам, на 157 646 грн. документально не обґрунтовані.

У разі не включення сум податкового кредиту з ПДВ в період подання митної декларації платник податків має право не подавати уточнюючий розрахунок з ПДВ за попередні звітні періоди, а відобразити суму ПДВ в складі податкового кредиту будь-якого наступного звітного періоду, шляхом подачі декларації за цей період, в межах строків давності, визначених ст.102 Податкового кодексу України. Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що позивачем при формуванні спірних сум податкового кредиту з ПДВ за 2011 та 2012 рр. положення п.50.1 ст.50 та ст.102 Податкового кодексу України дотримано. Крім цього, податкове законодавство не містить прямої заборони "розбивати" суми ПДВ з ВМД та відносити їх частинами до податкових декларацій з ПДВ різних періодів. Окрім цього, така "розбивка" сум ПДВ з ВМД та включення їх частинами до податкових декларацій з ПДВ різних періодів не призвела до завищення суми податкового кредиту чи до заниження податкових зобов'язань з цього податку.

З огляду на вищенаведене, суд правильно зазначив, що висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму 157646,00 грн. не підтверджений належними та допустимими доказами та спростовується матеріалами справи.

Щодо завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 80602,00 грн. суд першої інстанції з'ясував, що згідно акту перевірки та пояснень представника відповідача, висновок контролюючого органу про обумовлене порушення ґрунтується на тому, що до перевірки не було надано накладних на реалізацію, актів списання матеріалів чи інших документів, що підтверджують факт використання в підприємницькій діяльності товару, який не реалізований та станом на 31.12.2012 відсутній на залишках. Таким чином, оскільки даний товар не був призначений для реалізації чи використання в господарській діяльності платника, то сума податку на додану вартість в розмірі 80601,83 грн., сплаченого у зв'язку з таким придбанням, не включається до складу податкового кредиту.

Але суд першої інстанції встановив, що такі висновки контролюючого органу суперечать приписам п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, відповідно до якого право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Крім цього, в порушення Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.04.2013, в акті перевірки фактична реалізація поліпропіленових мішків, внаслідок якої завищено податковий кредит на суму 80602,00 грн. (таблиця на арк.22 акта, а.с.36 т.1) визначена відповідно до кількісного обліку без посилання на первинні документи обліку, за даними яких визначено залишки мішків на початок періоду, на первинні документи обліку, за даними яких визначена фактична реалізація поліпропіленових мішків, на первинні документи обліку, за даними яких визначено залишки мішків на кінець періоду, на розрахунок та на первинні документи, на підставі яких визначена середня фактурна вартість одного мішка та середня вартість перевезення одного мішка.

В розпорядження судово-економічної експертизи від 28.11.2014 № 7517-7518 на дослідження надано: вантажні митні декларації, проформи інвойси, внутрішні накладні на оприбуткування товару, інвентаризація товарів на складі №37 від 31.12.2011, інвентаризаційний опис №37 станом на 31.12.2011, інвентаризація товарів на складі №70 від 31.12.2012, інвентаризаційний опис №70 станом на 31.12.2012, видаткові накладні, оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 за 2012 рік. За висновком експерта документально підтверджується (що відображено в Додаток № 3 до висновку): залишок поліпропіленових мішків на початок 2012 року -233 505 штук; придбання поліпропіленових мішків у 2012 році - 3 975 000 штук; реалізація (продаж) поліпропіленових мішків у 2012 році - 4 064 171 штук; залишок поліпропіленових на кінець 2012 року - 144 334 штук.

Дані щодо залишків поліпропіленових мішків обраної асортиментної групи на початок та кінець 2012 року, кількість придбаних та реалізованих поліпропіленових мішків відповідно до первинних документів, наданих для дослідження, не відповідають даним, зазначеним у таблиці на сторінці 22 акту перевірки, розбіжності між даними експертного дослідження та даними акта перевірки наведені у таблиці 8 експертного висновку.

Відтак, дані, зазначені в акті перевірки, щодо кількості залишку мішків на початок 2012 року, кількості придбання мішків протягом 2012 року, кількості продажу мішків у 2012 році, та дані про відсутність поліпропіленових мішків на залишках та використання мішків не у господарській діяльності підприємця документально не підтверджені.

Таким чином, висновки акта перевірки щодо завищення податкового кредиту у зв'язку з невикористанням ТМЦ в господарський діяльності, на 80601,83 грн. експертами документально не підтверджені. Не надано відповідачем і в ході судового розгляду належні та допустимі докази, які б підтверджували виявлене порушення, а судом такі обставини не виявлені. Відповідно і висновок про заниження ФОП ОСОБА_3 податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 290298,00 грн. документально не підтверджується.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в ході судового розгляду відповідач не виконав процесуального обов'язку доказування, не довів порушення позивачем п.187.8 ст.187, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірності податкового повідомлення-рішення від 28.10.2013 №, у зв'язку з чим збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій суд вважає безпідставним. Позов підлягає до задоволення.

В ході розгляду справи судом належним чином встановлено обставини, надано їм відповідну правову оцінку та прийнято постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "19" лютого 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "22" квітня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_2

представнику позивача, ОСОБА_9, АДРЕСА_1

3- відповідачу Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

- ,