Справа № К/9991/21853/12-С
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/21853/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2012 по справі №2-а-2475/11/2170 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у місті Херсоні про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2011 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у місті Херсоні про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.03.2011 №.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2012 постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2011 скасовано та прийнято нову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 22.03.2012 звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який своєю ухвалою від 27.03.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просив скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2012, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», статті 15 Закону України «Про товарну біржу», статті 632 Цивільного кодексу України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у місті Херсоні проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2009 по 31.12.2009

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 8.2.1 пункту 821 статті 8, статті 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Висновки перевірки ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 у вересні 2009 року відчужено автомобіль марки ВАЗ 21043 за ціною 100,00грн. шляхом укладення на договору купівлі-продажу транспортного засобу Центральній товарній біржі, в той час як за експертною оцінкою вартість автомобіля складає 20182,06грн., у зв'язку з чим позивачем занижено податок з доходів фізичних осіб.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у місті Херсоні складено акт від 23.01.2011 №544/17-1/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.03.2011 №, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 3027,31грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно визначено об'єкт оподаткування податком з доходів фізичних осіб не з ціни, яка зазначена в біржовому договорі купівлі-продажу транспортного засобу, а зі звіту про експерту оцінку транспортного засобу, який є лише підтвердженням певної оціночної вартості транспортного засобу, проте не є доказом придбання чи відчуження такого транспортного засобу його власником саме за ціною, визначеною спеціалістом для проведення державної реєстрації.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з метою оподаткування ціна, зазначена у біржовому договорі купівлі-продажу автомобіля, не повинна бути нижчою від оціночної вартості такого майна в порядку, передбаченому Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід - це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року.

Відповідно до підпункту 4.2.6 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11 - 12 цього Закону.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті.

Разом з тим, на відміну від визначеного підпунктом 11.1.3 пункту 11.1 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» порядку оподаткування операцій з продажу нерухомості, вказаний Закон не містить вимог щодо визначення бази оподаткування під час продажу рухомого майна не нижче оціночної вартості такого майна.

Згідно з пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що відомості звіту експерта про оцінку транспортного засобу є лише підтвердженням оціночної вартості того чи іншого транспортного засобу, проте не є доказом придбання чи відчуження такого транспортного засобу його власником саме за ціною, визначеною спеціалістом для проведення державної реєстрації.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» не містить вимог щодо визначення бази оподаткування під час продажу рухомого майна не нижче оціночної вартості такого майна, висновок суду першої інстанції щодо протиправності рішення про застосування штрафних санкцій від 25.03.2011 № є правильним.

Оскільки апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухваленої у справі постанови апеляційного суду та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 226, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2012 по справі №2-а-2475/11/2170 скасувати, залишити в силі постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2011.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв