Справа № 823/561/15
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року справа № 823/561/15

10 год. 10 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Коваленка В.І.,

за участю секретаря - Савости С.В.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському Черкаської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Каневі Черкаської області про стягнення 363 грн. 23 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області звернулось до суду з адміністративним позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Каневі Черкаської області, в якому просить стягнути з відповідача борг в сумі 363 грн. 23 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач зобов'язаний відшкодовувати витрати, понесені позивачем у зв'язку з виплатою основного розміру пенсій, цільової допомоги та допомоги на поховання, однак свій обов'язок належним чином не виконав, а тому вказані кошти слід стягнути в судовому порядку.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач подав заперечення проти адміністративного позову в яких зазначив, що виплата пенсій Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) здійснюється за заявою потерпілого та за умови надання необхідного переліку документів. Оскільки відповідачу жодних документів не подано, страхові виплати потерпілим він не призначав, а тому правові підстави для проведення виплат відсутні. Крім того, Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 04.03.2003р. №5-4 та постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 16.05.2003р. №4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 № 376/7697, передбачено відшкодування витрат на централізованому рівні, а тому позов заявлено до неналежного відповідача.

Відповідач посилається на ту обставину, що акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 02.02.2004р. та акт про нещасний випадок за формою Н-1 від 10.12.2003р. складені всупереч вимогам чинного на той час Положення про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1094 від 21.08.2001р., оскільки представник Фонду до складу комісії з розслідування нещасного випадку не включений.

Відповідач стверджує, що підставою для виплати допомоги на поховання є наявність причинно-наслідкового зв'язку між смертю потерпілого та одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, що повинно підтверджуватись висновком відповідних медичних закладів. У зв'язку з відсутністю доказів наявності наведеного причинно-наслідкового зв'язку, витрати на виплату допомоги на поховання стягненню не підлягають.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, судом встановлено, що згідно з актом щомісячної звірки особових справ потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника,який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за грудень 2014 року, позивач поніс грошові витрати на виплату пенсій (основний розмір); щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття; допомоги на поховання, виплаченої сім'ї померлого або особі, яка здійснювала поховання особи, яка отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; витрати з виплати і доставки пенсій в загальному розмірі 3 997 грн. 98 коп.

Відповідачем прийнято до відшкодування витрати, понесені позивачем у грудні 2014 року на загальну суму 3 634 грн. 75 коп.

При цьому згідно із таблицею розбіжностей до довідки про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання по Корсунь-Шевченківському району у грудні 2014 року відповідач не прийняв до заліку для відшкодування суми витрат на виплату пенсій громадянам держав - учасниць СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну в сумі 64 грн. 91 коп.; витрати на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування в сумі 186 грн. 20 коп.; витрати на виплату пенсій, по справах, в яких акти Н-1 не відповідають вимогам законодавства в сумі 112 грн. 12 коп.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Частина 1 статті 6 цієї Угоди передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Стаття 7 цієї Угоди передбачає, що при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера, при цьому розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 р., з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною 2 ст. 24 Закону №1105-XIV закріплено аналогічне правило: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на ту категорію інвалідів, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій яким виник спір.

За змістом статті 2 Закону № 1105-XIV дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. Особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до абзацу 2 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 1105-XIV відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхову виплати і соціальні послуги.

Абзацом 3 цього пункту (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували цьому Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідуються та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище пункту, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України від 14.10.1992 р. № 2694-XII "Про охорону праці", які ліквідуються.

Отже, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Аналогічна правова позиція з даного питання викладена в постановах Верховного Суду України у справах № 21-116а11 від 06.06.2011р., № 21-361а11 від 21.11.2011р., №21-333а11 від 05.12.2011р., № 21-165а12 від 12.06.2012р. та № 21-129а13 від 21.05.2013р.

Відповідно до частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Абзацом 2 частини 1 статті 244-2 КАС України визначено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При цьому суд вважає помилковою позицію відповідача про те, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду витрат, пов'язаних із виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, здійснюється лише на централізованому рівні, оскільки вона не відповідає нормам чинного законодавства та висновкам Верховного Суду України з цього питання (постанова від 04.06.2013р. у справі № 21-150а13), відповідно до яких вказаний Порядок не врегульовує спірні відносини, які виникли у цій справі, оскільки встановлене ним правило та механізм взаєморозрахунків на централізованому рівні між Фондом та ПФУ розраховані на відсутність спору та реалізуються за наслідками попередньо здійснених згідно з пунктами 5, 6 Порядку звірок витрат за особовими справами потерпілих, складання актів таких звірок, узгодження й подання відповідних довідок.

Щодо невідповідності актів про нещасний випадок форми Н-1, Н-5 діючому законодавству, суд зазначає, що відповідач не заперечує обов'язку органів Фонду страхування відшкодовувати витрати на виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві. Разом з тим, зазначає, що в даному випадку, такого обов'язку не існує, оскільки акти за формою Н-1, Н-5 на підставі яких здійснюється відшкодування, не відповідають вимогам чинного законодавства.

За вказаних обставин, на переконання суду невідповідність актів про нещасний випадок форми Н-1, Н-5 діючому законодавству не є предметом розгляду в даній справі, в судовому порядку вони не оскаржувалися. Відповідачем під час судового розгляду не було надано доказів визнання вказаних актів недійсними чи їх скасування, а також доказів визнання неправомірними дій позивача щодо призначення вказаної пенсії.

Суд також звертає увагу, що відповідач в судовому порядку не оскаржив правомірність виплати допомоги на поховання з підстав відсутності причинно-наслідкового зв'язку між смертями ОСОБА_1, ОСОБА_2 та нещасними випадками на виробництві. Оскільки предметом спору у даній справі не є оскарження правомірності призначення та виплати допомоги на поховання, тому суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на безпідставність стягнення названої допомоги.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Каневі Черкаської області на користь управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському Черкаської області кошти в сумі 363 (триста шістдесят три) грн. 23 коп.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строки та порядку передбаченому статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Коваленко

Повний текст постанови виготовлено 20.04.2015р.