Справа № 2а-1190/09/0870
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Київ К/800/25354/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014

у справі № 2а-1190/09/0870

за позовом Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 09.09.2008 Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі, правонаступником якої є Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.03.2013 в задоволенні позову відмовлено, з підстав правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено; визнано протиправним та скасовано спірне податкове повідомлення-рішення, з мотивів обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної документальної невиїзної перевірки позивача з питання своєчасності сплати до бюджету податку на прибуток приватних підприємств за період з 05.06 по 04.08.2008, складено акт № 188/08-05/03345716 від 28.08.2008, в якому встановлено порушення позивачем пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме: несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств, відповідно до постанови Запорізького апеляційного господарського суду від 05.06.2008 по строку сплати 05.06.2008 у сумі 1 681 293,67 грн. з затримкою від 31 до 90 календарних днів.

На підставі результатів проведеної перевірки, 09.09.2008 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 489 328,93 грн. (20% за затримку граничного строку сплати за платежем: (податок на прибуток приватних підприємств).

Також матеріалами справи встановлено, що податковим органом за наслідками планової документальної перевірки позивача 05.07.2004 складено акт № 12/03345716/33-2, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення від 07.07.2004 №/0 на суму 70 908 771,12 грн.

За наслідками судового оскарження рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.12.2004 по справі № 5/235, залишеним в силі постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 10.08.2005, податкове повідомлення-рішення від 07.07.2004 № /0 визнано недійсним в частині нарахування основного платежу з податку на прибуток в сумі 33 773 091,89 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 34 608 905,13 грн., та залишено в силі на суму 2 526 774,10 грн. (в т. ч. основний платіж з податку на прибуток - 1 681 293,67 грн. та штрафні санкції - 845 480,43 грн.).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.04.2004 у справі №21/84 за заявою ТОВ «ОКСІВІЖЕН Груп» порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Запоріжгаз» і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.04.2008, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 05.06.2008 заява про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Запоріжгаз» залишена без розгляду.

Починаючи з дати припинення дії мораторію, відповідачем були розраховані та застосовані до підприємства штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 07.07.2004 № /0 відповідно до постанови Запорізького апеляційного господарського суду від 10.08.2005 у справі № 5/235, оскільки сплата суми податкового зобов'язання проведена грошовими коштами в сумі 1 681 245,67 грн. згідно платіжного доручення від 04.08.2008 № 3351 та шляхом коригування поточних зобов'язань з податку на прибуток в сумі 48 грн. згідно уточнюючого розрахунку № 6973 від 07.07.2008.

Як встановлено матеріалами справи, платіжним дорученням № 3351 від 04.08.2008 позивачем було сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на прибуток за І півріччя 2008 року у розмірі 1 681 245,67 грн.

Проте, податковим органом самостійно здійснено розподіл грошових коштів сплачених зазначеним платіжним дорученням та зарахування цієї суми в рахунок погашення податкового боргу по податковому повідомленню-рішенню № /0 від 07.07.2004.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг виник по поточним податковим зобов'язанням, зазначеним у податкових деклараціях з податку на прибуток, а не по донарахованим податковим зобов'язанням згідно рішення суду, тому податковим органом правомірно застосовані штрафні санкція за порушення граничних строків сплати узгодженого зобов'язання у розмірі 20 % погашеної суми податкового боргу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем перераховано до державного бюджету 1 681 245,67 грн. податку на прибуток відповідно до граничних строків погашення зобов'язань, проте відповідач, всупереч нормам податкового законодавства, самостійно здійснив розподіл сплачених грошових коштів та зарахував цю суму в рахунок погашення податкового боргу по податковому повідомленню-рішенню № /0 від 07.07.2004.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

У разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу (пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

В судовому порядку встановлено, що позивач своєчасно сплатив суму податкового зобов'язання з податку на прибуток за І півріччя 2008 року, проте відповідач, керуючись приписами пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», всупереч визначеному позивачем у платіжному дорученні призначенні платежу, зараховував їх на погашення не поточних податкових зобов'язань, а податкового боргу, що виник раніше.

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Згідно з пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 цього Закону джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Згідно з п. 3.8 цієї Інструкції, реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Із наведеної норми вбачається, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику, в даному випадку платнику податку - позивачу.

А відтак, беручи до уваги вищевикладені норми та керуючись пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», в якому зазначено, що днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах, зокрема, податкове зобов'язання вважається сплаченим у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату, в даному випадку, податкового зобов'язання.

Слід також зазначити, що Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, було визначено вичерпний перелік заходів, які можуть вживатися контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, проте серед них відсутній такий захід як зміна призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

За таких обставин, спірне податкове повідомлення-рішення вірно визнано судом апеляційної інстанції протиправним.

Враховуючи викладене, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний