Справа № 2201/2-а-385/11
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2201/2-а-385/11

Головуючий у 1-й інстанції: Герасимчук Н.П.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

31 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2011 року позивач звернулася до Білогірського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої суми допомоги по догляду за дитиною як одинокої матері до досягнення нею трирічного віку за період з 01.11.2007 року по 01.03.2011 року становить17 598,70 грн.; зобов'язання відповідача призначити позивачу щомісячну допомогу по догляду за дитиною як одинокій матері до досягнення нею трирічного віку за період з 01.11.20070 року по 01.03.2011 року відповідно до положення ст. 18 - 18-3 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" у розмірі, не менше прожиткового мінімуму на дитину до 6 років, затвердженого діючими законами України про Державний бюджет на відповідний рік.

Постановою Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2011 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач має сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та отримує допомогу на дитину одинокій матері.

Допомога на дітей одиноким матерям призначена позивачу, на її думку, в меншому розмірі, ніж встановлено Законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що допомога одиноким матерям виплачується позивачу в повному розмірі, який встановлений чинним законодавством України. Крім того, на думку суду першої інстанції, позивачкою фактично оспорюється розмір допомоги на дітей одиноким матерям, а не допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку як одинокій матері, яка не передбачена чинним законодавством, внаслідок чого суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та вирішував спір між сторонами щодо розміру допомоги на дітей одиноким матерям.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, з урахуванням наступного.

З аналізу адміністративного позову позивача, який міститься в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач вважає спірною виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та допомоги одиноким матерям.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені відповідні зміни до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням". Зокрема, змінами до статті 13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" було виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в тому числі й пункт 25 розділу II цього Закону щодо виключення статей 40-44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Водночас частиною третьою статті 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" від 27 квітня 2010 року № 2154-VI було визначено, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (далі -Порядок) був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на виконання статті 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" не приймався.

За змістом пункту 17 цього Порядку право на виплату допомоги мають особи, зазначені в статті 13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", яка на час виникнення спірних відносин поширювала свою дію щодо виплати допомоги лише на незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" на виконання статті 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" Кабінет Міністрів України не визначав.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2012 року по адміністративні справі №21-410а12.

На виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року позивач надала суду заяву з копією свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_1, чим підтверджується, що позивач є застрахованою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що для вирішення питання стосовно виплати допомоги особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, повинні застосовуватися норми спеціального закону, тобто Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням".

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 19 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1751 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення зазначеної допомоги по день досягнення дитиною вказаного віку включно.

Матеріалами адміністративної справи підтверджено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, три роки сину позивача виповнилося ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період з 04.02.2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 догляд за ОСОБА_3 здійснювала сестра позивача - ОСОБА_4 (довідка № 855 від 28.02.2011 року), у зв'язку із тим, що позивач почала працювати. Вказані обставини зазначені позивачем в адміністративному позові та були підставою для припинення виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З вищезазначеного Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми встановлено, що виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку припиняється: у разі, коли особа, що отримує в органі праці та соціального захисту населення допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виявила бажання працювати - з дня працевлаштування (початку виконання трудових обов'язків).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем було правомірно припинено виплату позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку.

Що стосується позовних вимог про перерахунок та виплату допомоги на дітей одиноким матерям, колегія суддів виходить з наступного

З листа управління праці та соціального захисту населення Білогірської районної державної адміністрації № 46 від 02.03.2011 року встановлено, що допомога на дітей одиноким матерям виплачується позивачу у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 25).

Відповідно до ст. 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку державним органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Статтею 18-3 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам (вдовам, вдівцям), матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, шлюб між якими було розірвано до дня смерті, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вищезазначені норми такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), не визнавалися, не змінювалися та є чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, позивачу зазначена допомога виплачується в розмірі, визначеному чинним законодавством України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення постанови Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2011 року без змін.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2011 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.