Справа № П/811/668/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2015 р. м. Київ К/800/1471/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Васильченко Н.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Феросистема» до Кіровоградської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, що переглядається за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Феросистема» на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ТОВ «Феросистема» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Кіровоградської митниці Міндоходів (далі - Митниця) про визнання протиправним та скасування рішення.

Зазначали, що оскаржуваним рішенням Митниці скориговано митну вартість ввезеного позивачем товару (ферохром високовуглецевий) за шостим (резервним) методом.

Посилаючись на те, що надали митному органу усі необхідні документи, що підтверджують достовірність визначення митної вартості за ціною контракту, просили визнати протиправним та скасувати рішення Митниці від 7 лютого 2014 року № 901000003/2014/000017/2.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, перевіривши оскаржувані рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що відповідно до зовнішньоекономічного контракту з ООО «Урал-Союз» (Росія) на умовах поставки FCA RU Челябінськ у лютому 2014 року позивачем ввезено на митну територію України партію ферохрому високовуглецевого. Задекларована митна вартість, обчислена за ціною договору з додаванням вартості транспортних витрат, склала 28 140,23 долари США.

На підтвердження заявленої вартості, окрім митної декларації, Товариство надало Митниці такі документи: товарну накладну; міжнародну автомобільну накладну; інвойс; платіжне доручення; зовнішньоекономічний контракт з додатковими угодами; договір перевезення; комерційну пропозицію; сертифікат якості; декларацію країни відправлення.

Митницею запропоновано надати додаткові документи: каталоги, прейскуранти, специфікації виробника товару; висновки експертних або біржових організацій.

Підставою для витребування документів зазначена наявність відомостей про вищу ціну митних оформлень аналогічного товару, а також розбіжності у поданих декларантом документах (в частині вагових характеристик).

Від подання додаткових документів декларант відмовився.

Митницею відмовлено у прийнятті декларації та винесено рішення про коригування митної вартості від 7 лютого 2014 року № 901000003/2014/000017/2 за шостим (резервним) методом. Митна вартість визначена на рівні 36 010,65 долари США.

Відмовивши у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сумнів митного органу у задекларованій вартості є обґрунтованим, а позивач не подав документів на спростування цього сумніву.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки судів передчасними.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу (МК) України від 13 березня 2012 року № 4496-VI митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України, за змістом якої Митниця має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З матеріалів справи вбачається, що у оскаржуваному рішенні зазначено дві підстави для сумніву у задекларованій вартості, а саме: наявність відомостей про вищу ціну митних оформлень аналогічного товару, а також розбіжності у поданих декларантом документах (в частині вагових характеристик).

Колегія суддів звертає увагу, що перша із наведених підстав не відповідає положенням частини третьої статті 53 МК України, тому, сама по собі, не наділяє Митницю правом витребування додаткових документів.

Щодо посилань Митниці на розбіжності у вагових характеристиках ввезеного товару, колегія суддів зазначає таке.

В оскаржуваному рішенні відповідача не деталізовано про які саме розбіжності вагових характеристик йдеться.

Водночас, суд першої інстанції зазначив, що в інвойсі вага нетто ввезеного товару вказана 19 500 тонн, загальна вага - 19 744 тонни, кількість - 19 744; у декларації вага нетто вказана 19 500 тонн.

Колегія суддів зауважує, що витребувані Митницею документи (каталоги, прейскуранти, специфікації виробника товару; висновки експертних або біржових організацій) за своїм змістом не можуть стосуватися ваги товару та не можуть пояснити перелічені розбіжності.

Також звертає увагу на твердження позивача про те, що Митницею не проводилася консультація з декларантом, як це передбачено частиною четвертою статті 57 МК України.

За обставин, коли зміст наведених розбіжностей не доведений до відома декларанта, їх усунення останнім не вбачається можливим.

У той же час, в апеляційній скарзі позивач пояснював, що вага 19 744 тонни - це умовна вага, яка залежить від співвідношення фактичного (60,7 %) та умовного (60 %) вмісту хрому в товарі.

Апеляційним судом ці пояснення не досліджувалися, тому його рішення не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості.

Також апеляційним судом не надано оцінки іншим твердженням позивача. Зокрема, про те, що під час адміністративного оскарження рішення Митниці Товариством подано відомості біржових організацій, з яких вбачається відповідність контрактної вартості світовим цінам. Відповідні документи у справі відсутні.

Наведені обставини є підставою для скасування рішення апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд, як це передбачено частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Феросистема» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

Н.В.Васильченко

О.В.Кравцов