Справа № 802/490/15-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 квітня 2015 р. Справа № 802/490/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Вакула Т.О., Маламура Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області

про: зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2015 до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області в якому просить:

1) зобов'язати відповідача надати письмову відповідь по суті на звернення 19.04.2015;

2) притягнути до відповідальності начальника управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області за ненадання відповіді по суті на звернення від 19.09.2014, 19.12.2014 та 19.01.2015 згідно ст. 212-3, ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 1, ст. 24 Закону України "Про доступ до публічної інформації";

3) стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. на відшкодування шкоди, завданій незаконним рішенням ненаданням відповіді по суті на мої звернення від 19.09.2014, 19.12.2014, 19.01.2015;

4) зобов'язати відповідача присвоїти земельній ділянці один кадастровий номер згідно п. 2, 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр".

Ухвалою суду від 15.04.2015 закрито провадження частині позовних вимог про притягнення до відповідальності начальника управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області за ненадання відповіді по суті на звернення від 19.09.2014, 19.12.2014 та 19.01.2015 згідно ст. 212-3, ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 1, ст. 24 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Позовні вимоги мотивовані тим, що в 19.01.2015 позивач звернулась із заявою до начальника управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області про присвоєння її земельній ділянці кадастрового номеру, надання витягу з Державного земельного кадастру та надання документації із землеустрою. На думку позивача, відповідь на її заяву від 26.01.2015 була надана не по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надавши пояснення які відтворюють зміст позовної заяви та письмових пояснень.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти заявленого позову з підстав викладених в письмових запереченнях та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу АВК №036917 від 31.03.2000, ОСОБА_1 належить земельна ділянка розміром 0,2845 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, про що видано Державний акт на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 від 08.08.2000 року.

19.01.2015 позивач звернулась до начальника управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області із заявою з запитаннями, що стосуються присвоєння її ділянці нового кадастрового номеру, надання витягу з Державного земельного кадастру та надання технічної документації.

Листом від 26.01.2015 за № 31-28-0.4-16/2-15 начальник управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області повідомив позивача, що для вирішення порушених питань по суті їй необхідно звернутись особисто чи через уповноваженого представника з відповідними заявами до державного кадастрового реєстратора управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області. Також, повідомлено, що вказані питання неодноразово вже розглядались у судовому порядку та є відповідні судові рішення.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду слугувала та обставина, що відповідачем, на її думку, неправомірно присвоєно її присадибній земельній ділянці, яка належить їй на праві приватної власності, два кадастрових номери: № ПП-НОМЕР_2 площа земельної ділянки 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та № ПП-НОМЕР_4 площа земельної ділянки 0,0345 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. В зв'язку з цим, у позивача виникли побоювання та підстави вважати, що відповідачем безпідставно та з порушенням норм земельного законодавства, змінено цільове призначення її присадибної земельної ділянки. Окрім того, такі дії повинні підтверджуватись належним чином засвідченими Управлінням Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області документами, які на неодноразові її звернення, так і не надані.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходив із наступного.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача присвоїти земельній ділянці один кадастровий номер згідно п. 2, 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр", суд враховує наступне.

01.01.2013 набув чинності в новій редакції Закон України «Про державний земельний кадастр» та Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», набув чинності Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України 17.10.2012 № 1051.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний земельний кадастр", державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр», внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державний кадастровий реєстратор:

- здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей;

- перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства;

- формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг;

- здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні;

- присвоює кадастрові номери земельним ділянкам;

- надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні;

- здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі;

- передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки (ч. 4 ст. 9 Закону).

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій (ч. 6 ст. 9 Закону).

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється (ч. 7 ст. 9 Закону).

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок надання адміністративних послуг регулюється Законом України «Про адміністративні послуги».

Згідно з ч. 12 ст. 8 Закону України «Про адміністративні послуги» суб'єктам надання адміністративних послуг забороняється здійснювати прийом заяв суб'єктів звернень щодо надання адміністративних послуг, видавати суб'єктам звернень оформлені результати надання адміністративних послуг, якщо такі послуги за законом надаються через центри надання адміністративних послуг.

Відповідно до досягнутих угод, адміністративні послуги, які надаються державними кадастровими реєстраторами, надаються через Центр надання адміністративних послуг Вінницької міської ради.

Таким чином, на виконання наведеної конституційної норми та з врахуванням змін в сфері державного регулювання реєстрації права власності на земельні ділянки, інформації про земельні ділянки та порядку надання такої інформації, відповідач у своєму листі проінформував позивача про ті дії, які вона мала зробити для вирішення порушених нею питань у заяві по суті, зокрема, звернутись особисто чи через уповноваженого представника з відповідними заявами до державного кадастрового реєстратора управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, за адресою: м. Вінниця, вул. 50-річчя Перемоги, 7, робочі місця №38, 39.

В ході розгляду справи, судом встановлено та не спростовувалось учасниками судового процесу, що позивач не зверталась із відповідними заявами до державного кадастрового реєстратора управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволені вимог позивача щодо присвоєння земельній ділянці один кадастровий номер згідно п. 2, 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр".

Крім того, в судовому засіданні згідно пояснень представника відповідача та наданих до матеріалів справи документів, судом встановлено, що ОСОБА_1 в 2012 році уклала договори з ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на її земельну ділянку.

Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 року № 749 «Про затвердження Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці» земельним ділянкам гр. ОСОБА_1 були присвоєні наступні кадастрові номери:

1) НОМЕР_2 - земельній ділянці площею 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;

2) НОМЕР_4 - земельній ділянці площею 0,0345 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Про визначення кадастрових номерів заявницю було повідомлено листом управління Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області вих. № 02-1441 від 16.08.2012 року.

19.11.2012 на виконання доручення щодо розгляду листа Головного управління Держземагенства у Вінницькій області (лист №1866/30/В3483-12 від 08.11.2012) та звернення ОСОБА_1 (зі змісту якого виявлено, що виготовлена ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не відповідає її волевиявленню), управління Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області звернулось із відповідним листом до Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» з проханням вилучити з бази даних АС ДЗК обмінний файл № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1

03.12.2012 ДП «Центр ДЗК» повідомлено про вилучення з бази даних АС ДЗК інформації про земельні ділянки гр. ОСОБА_1, а саме кадастрові номера № НОМЕР_2 та № НОМЕР_4.

Розроблена ВФ ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» технічна документація була надана як доказ при розгляді справи №127/13177/14-ц Вінницьким міським судом.

Таким чином, під час розгляду справи, судом було встановлено, що ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою кадастровий номер якій на даний час не присвоєний. При цьому, з січня 2013 року позивач до державного кадастрового реєстратора із відповідною заявою не зверталась. Про необхідність такого звернення їй неодноразово повідомлялось відповідачем у відповідях на її численні звернення, зокрема 19.09.2014, 19.12.2014 та 19.01.2015.

За таких обставин, твердження позивача про те, що, відповідь від 26.01.2015 на заяву про присвоєння її ділянці нового кадастрового номеру, надання витягу з Державного земельного кадастру та надання документації, підтверджуючої право на земельну ділянку, була надана не по суті не знайшли свого підтвердження відповідними доказами.

Окрім того, суд зазначає, що питання порушені в звернені ОСОБА_1 було предметом судового розгляду в адміністративних справах № 2а/0270/1784/12, № 2а/0270/5774/12, №802/1055/13-а. Постановами суду, які набрали законної сили, у вказаних справах позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, зокрема, щодо присвоєння земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 нового кадастрового номеру; зобов'язання управлінням Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області скласти в електронній та паперовій формі протокол виправлення помилки за формою; витребування витягу з Державного земельного кадастру; зобов'язання управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області повернути ОСОБА_1 документацію із землеустрою та оцінки земель з проставленою позначкою про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру

Разом з тим, 12.03.2013 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/1911/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ДП «Вінницького науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» про розірвання договорів №80, № 80/1 від 10.01.2012 на складання технічної документації по виготовленню державних актів та зобов'язання виконати п. 4.2. договору №80/2 від 10.01.2012 для проведення інвентаризації земельної ділянки, стягнення пені та моральної шкоди в задоволені позовних вимог відмовлено.

11.04.2013 ухвалою Апеляційного суду Вінницької області у справі № 127/1911/13-ц колегією суддів апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 залишено без змін.

В силу частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватись в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Щодо позовних вимог про стягнення з управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. на відшкодування шкоди, завданій незаконним рішенням ненаданням відповіді по суті на мої звернення від 19.09.2014, 19.12.2014, 19.01.2015, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У зв'язку з чим, суд зазначає, що управлінням Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, як суб'єктом владних повноважень не було прийнято незаконних рішень, які б вказували на допущення протиправних дій чи бездіяльності по відношенню до ОСОБА_1, та які б порушували права останньої.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то в задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 94 КАС України у зв'язку із відмовою в задоволенні позову відшкодуванню із Державного бюджету України не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна