Справа № 816/372/15-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р.Справа № 816/372/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника позивача Гриценко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2015р. по справі № 816/372/15-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія"

до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укролія" (надалі по тексту позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 29 січня 2015 року № та №.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 29.01.2015 № та № .

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2015 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на не підтвердження позивачем факту фактичного виконання договору транспортного експедирування від 16.09.2014 року № 5236, укладеного між позивачем та ТОВ "Маркет-Промсервіс", товарно-транспортними накладними виписаними на виконання умов вказаного договору, оскільки транспортні засоби вказані в товарно-транспортних накладних за авто перевізником ТОВ "Маркет-Промсервіс" згідно АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України не зареєстровані.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Укролія" у встановленому законом порядку зареєстроване як юридична особа, /а.с. 68-74/.

Позивач перебуває на обліку в якості платника податків в Полтавській ОДПІ з 25 червня 2001 року та зареєстрований платником податку на додану вартість з 10 липня 2001 року

Полтавською ОДПІ проведено документальну позапланову перевірку ТОВ "Укролія" з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за жовтень 2014 року .

Проведеною перевіркою, за результатами якої складено акт від 16 січня 2015 року №8/15/31577685 (надалі - Акт перевірки), встановлено порушення ТОВ "Укролія" вимог 198.6 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством позивача завищено суми бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок за жовтень 2014 р. в сумі 2403 грн. та завищено суми від'ємного значення ПДВ за жовтень 2014 року в сумі 3302 грн. в зв'язку з не підтвердженням господарських відносин між ТОВ "КРАОЛІЯ" та ТОВ "Маркет-Промсервіс".

На підставі зазначених висновків Акта перевірки Полтавською ОДПІ 29 січня 2015 року сформовано податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого на розрахунковий рахунок платника у банку) з податку на додану вартість в розмірі 2 403,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 202,00 грн. та № яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 3 302,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - Кодекс), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг;

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, що передбачено п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З аналізу наведених норм Податкового кодексу України слідує, що підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, видана платником податку.

Між тим колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем доведено реальність спірних господарських операцій за якими був сформований податковий кредит, виходячи з наступного.

Спірні відносини між позивачем та його контрагентом стосувалися придбання послуг відповідно до договору транспортного експедирування від 16 вересня 2013 року №5236 /а.с. 42-45/, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРОЛІЯ" (клієнт) доручає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркет-Промсервіс" (експедитор) приймає на себе обов'язки від свого імені та за рахунок клієнта здійснювати транспортно-експедиційне обслуговування вантажів автомобільним транспортом по території України.

На підтвердження факту отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-Промсервіс" зазначених вище послуг позивач надав копії податкових накладних від 19 вересня 2014 року №58, від 30 вересня 2014 року № 144, від 22 жовтня 2014 року №92, 28 жовтня 2014 року №123 на загальну суму 34 230,60 грн. (в т.ч. ПДВ - 5 705,10 грн.).

Полтавською ОДПІ в письмових запереченнях на позов підтверджено, що на момент складення зазначених податкових накладних контрагент позивача мав статус платника податку на додану вартість.

Також, позивачем до матеріалів справи надано копії актів здачі - приймання робіт (наданих послуг) №ОУ-300910 /а.с. 49/, №ОУ-281001 /а.с.52/, №ОУ-170901 /а.с. 55/ що складені та підписані договірними сторонами. Зазначені акти містять відомості про зміст та обсяг наданих послуг, їх вартість.

В підтвердження факту надання послуг транспортного експедирування позивачем до матеріалів справи долучено товарно-транспортні накладні від 17 вересня 2014 року № 000007401, від 29 вересня 2014 року №000008307, від 27 жовтня 2014 року № 000009998.

На підтвердження здійснення оплати за отриманні послуги позивачем до матеріалів справи долучено копії платіжних доручень від 10 листопада 2014 року № 8684, від 11 листопада 2014 року № 8756, від 03 жовтня 2014 року № 7559 та від 13 жовтня 2014 року № 7853 /а.с. 62-63/.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що згідно вказаних товарно-транспортних накладних ТОВ "Маркет-Промсервіс" здійснювало перевезення ТМЦ транспортними засобами не зареєстрованими за вказаним підприємством, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

За умовами спірного договору контрагент позивача вчиняє дії з організації перевезення вантажів, з організації робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням та передачею вантажів, а також може укладати договори від свого імені, або вчиняти інші дії, необхідні для виконання зобов'язань, визначених цим договором (п. 1.4 Договору № 5236 від 16.09.2014 р.).

Обов'язок контрагента щодо транспортного експедирування вантажу позивача саме власним транспортом умовами спірного договору не передбачений. Також умовами договору не заборонено контрагенту позивача укладати договори від свого імені, або вчиняти інші дії, необхідні для виконання зобов'язань, визначених цим договором.

Отже, у разі відсутності власного транспорту, контрагент позивача не позбавлений права на укладання договору щодо залучення для виконання зобов'язань, визначених цим договором належного транспорту.

Отже, позивачем документально підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Маркет-Промсервіс".

Також, колегія суддів зазначає, що порушення, на думку відповідача, порядку здійснення господарської діяльності контрагентом позивача не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі несплата податку контрагентом позивача, або його контрагентами (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит позивача.

Такі висновки також узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно приписів ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентом його зобов'язань. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Таким чином, позивачем правомірно сформовано податковий кредит на підставі виданих ТОВ "Маркет-Промсервіс" податкових накладних.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставного зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ та зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2015р. по справі № 816/372/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В. Мінаєва О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 17.04.2015 р.