Справа № 804/2730/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 р. Справа № 804/2730/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
при секретарі судового засіданняПанченко Я.І.
за участю представників сторін: від позивача від відповідача ОСОБА_3 Синявський І.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.10.2014р. №, №, вимоги №Ф- від 19.12.2014р., рішення № від 13.10.2014,-

ВСТАНОВИВ:

14.02.2015р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся з позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 13.10.2014р. № за платежем ПДВ на загальну суму 25081,50грн.;

- визнати протиправним та скаасувати податкове повідомлення-рішення відповдіача від 13.10.2014р. № за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 16932,18грн.;

- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2014р. №Ф- за платежем Єдиний внесок на суму 25879,62грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 13.10.2014р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територівльним органом доходів і зборів або платником своєчасно не перерахованого єдиного внеску на суму 1410,23грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.10.2014р. відповідачем на підставі акту перевірки №2753/04-07-17-03. від 26.09.2014р. були прийняті податкові повідомлення-рішення № за платежем з ПДВ на загальну суму 25081,50грн. та № за платежем з податку на доходи фізичних осіб на суму 16932,18грн., а також рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 1410,23грн., які позивач отримав 22.10.2014р. Позивач оспорював зазначені рішення до вищестоящих інстанцій, але його скарги були залишені без задоволення. Також податковою інспекцією по відношенню до позивача було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2014р. №Ф- за платежем Єдиний внесок на суму 25879,62грн. Позивач не погоджується із висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятими на підставі його рішеннями посилаючись на те, що транспортування товарно-матеріальних цінностей, які були придбані у контрагентів, здійснювалося на умовах самовивозу; вказані товарно-матеріальні цінності були використані для ремонту вантажного транспорту у межах господарської діяльності; контрагенти позивача на момент вчинення господарських операцій перебували на обліку у податковому органі та були зареєстровані платниками ПДВ, а також складені первинні документи по своїй суті та оформленню відповідають вимогам чинного законодавства України. Позивач не погоджується із висновками відповідача щодо неможливості реального здійснення операцій, по яких відсутній факт реального вчинення господарських операцій та по операціях з продажу цих товарів, робіт (послуг) підприємствам-покупцям, які були зроблені на підставі актів звірок - контрагентів позивача - ПП «Алкіона», ТОВ «АСТ-Консалтінг», ТОВ «КОМСЕРВІС-ПЛЮС», посилаючись на наявність судових рішень, за якими дії податкової інспекції по проведенню зустрічних звірок визнавалися неправомірними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у письмових запереченнях на позов просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позивачем в порушення вимог п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, ст.203, ч.1 ст.216, ст.228 Цивільного кодексу України було завищено валові витрати за 2012р. на загальну суму 6700,00грн. в результаті включення до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, витрат на придбання дизельного пального у ПВКП «Промтехснаб» по видатковій накладній від 29.12.2012р. №687 на загальну суму з ПДВ 8040,00грн. без документального підтвердження; завищено валові витрати за березень 2013р. на суму 33405,00грн. по отриманих від ПП «Алкіона» недостовірних первинних облікових документах; завищено валові витрати за жовтень 2013р. на суму 16720,00грн. по отриманих від «АСТ-КОНСАЛТІНГ» недостовірних первинних облікових документах, а також завищено валові витрати за 2013 рік на суму 33480,00грн. без ПДВ (листопад 2013р. на суму 16740,00грн., грудень 2013р. на суму 16740,00грн.) по отриманих від ТОВ «КОМСЕРВІС ПЛЮС» недостовірних первинних облікових документах. Представник відповідача зазначив, що в ході перевірки податковою інспекцією були використані висновки актів зустрічних звірок контрагентів позивача - ПП «Алкіона», ТОВ «АСТ-Консалтінг», ТОВ «КОМСЕРВІС-ПЛЮС» на підставі яких податковою інспекцією було встановлено не підтвердження господарських операцій між позивачем і контрагентами, а також надані позивачем до перевірки документи не доводять реальність здійснення господарських операцій та факт використання в господарській діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю необхідних трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів постачальників, не надання (відсутність на момент перевірки) документів, які підтверджують транспортування товарів у повному обсязі. Відповідачем також було встановлено порушення позивачем абз.2 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження суми доходу (прибутку) отриманого від їх діяльності та донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 25879,62грн., в т.ч. за 2012рік на суму 2324,90грн., за 2013р. на суму 23554,72грн. Окрім того, відповідачем було встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України шляхом завищення податкового кредиту на загальну суму ПДВ 16721,00грн. у зв'язку з тим, що перевіркою було встановлено відсутність факту реального вчинення господарських операцій (об'єктів оподаткування) по операціях з придбання товарів у ПП «Алкіона» за період з 01.03.2013р. по 31.03.2013р. на суму ПДВ 6681,00грн., ТОВ «АСТ-КОНСАЛТІНГ» за період з 01.10.2013р. по 31.10.2013р. на суму ПДВ 3344,00грн., ТОВ «КОМСЕРВІС ПЛЮС» за період з 01.11.2013р. по 31.12.2013р. на суму ПДВ 6696,00грн. по недостовірних первинних облікових документах та у зв'язку з тим, що угоди поставки є недійсними в силу закону, такий правочин не створює інших юридичних наслідків , крім тих, що пов'язані з його недійсністю, та в даному випадку, відсутні база і об'єкти оподаткування податком на додану вартість.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 27.03.2015р.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець 12.01.2011р. виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_1, з 12.01.2011р. перебуває на обліку у Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області як платник податків та обов'язкових платежів до бюджету за №3185, здійснював діяльність у перевіряємому періоді на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентами із доходів фізичних осіб, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 12.01.2011р., копією довідки про взяття на облік платника податків від 12.01.2011р. №3185 та даними, наведеними у акті перевірки від 26.09.2014р. (а.с.16-55).

У період з 08.09.2014р. по 19.09.2014р. податковою інспекцією на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, ст.77 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», наказу від 28.08.2014р. №1192 була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 12.01.2011р. по 31.12.2013р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування , виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 12.01.2011р. по 31.12.2013р. за результатами якого був складений акт №2753/04-07-17-03. від 26.09.2014р. за висновками якого встановлено наступні порушення, а саме:

- п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, ст.203 Цивільного кодексу України, в результаті чого підлягає донарахуванню податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на загальну суму 13545,74грн., в т.ч. за 2012р. у розмірі 1005,00грн., за 2013р. у розмірі 12540,74грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ за перевіряємий період на загальну суму 16721,00грн., в т.ч. за березень 2013р. - 6681,00грн., за жовтень 2013р. - 3344,00грн., листопад 2013р. - 3348,00грн., за грудень 2013р. - 3348,00грн.

- абз.2 п.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 25879,62грн., в т.ч. за 2012р. на суму 2324,90грн., за 2013р. - на суму 23554,72грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки податковою інспекцією були прийняті наступні рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення від 13.10.2014р. №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість на загальну суму 25081, 50грн., з яких за основним платежем - 16721,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 8360,50грн. (а.с.66);

- податкове повідомлення-рішення від 13.10.2014р. №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами на загальну суму16932,18грн., з яких за основним платежем - 13545,74грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 3386,44грн. (а.с.67);

- рішення від 13.10.2014р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 25879,62грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1410,23грн. (а.с.65);

Також у період з 19.11.2014р. по 21.11.2014р. відповідачем на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, ст.77 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», наказу від 19.11.2014р. №1572 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 12.01.2011р. по 31.12.2013р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування , виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 12.01.2011р. по 31.12.2013р. за результатами якої був складений акт №3577/04-07-17-03.29946189 від 21.11.2014р. за висновками якого встановлено наступні порушення, а саме:

- п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, ст.203 Цивільного кодексу України, в результаті чого підлягає донарахуванню податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на загальну суму 13545,74грн., в т.ч. за 2012р. у розмірі 1005,00грн., за 2013р. у розмірі 12540,74грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ за перевіряємий період на загальну суму 16721,00грн., в т.ч. за березень 2013р. - 6681,00грн., за жовтень 2013р. - 3344,00грн., листопад 2013р. - 3348,00грн., за грудень 2013р. - 3348,00грн.

- абз.2 п.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 25879,62грн., в т.ч. за 2012р. на суму 2324,90грн., за 2013р. - на суму 23554,72грн. (а.с. 186-227).

На підставі вищевказаного акту перевірки податковою інспекцією було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2014р. №Ф- на суму 25879,62грн. (а.с. 184).

Вказані вище податкові повідомлення-рішення від 13.10.2014р. №, від 13.10.2014р. №, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2014р. №Ф- та рішення № від 13.10.2014р. позивачем були оскаржені до органів державної податкової служби та за результатами розгляду скарг позивача були залишені без змін, що підтверджується відповідними рішеннями податкових органів, які наявні в матеріалах справи (а.с.56-92).

Позивач оспорює вищевказані рішення та просить їх визнати протиправними і скасувати посилаючись на те, що факт реальності здійснення господарських операцій позивачем з контрагентами, вказаними в актах перевірки від 26.09.2014р. та від 21.11.2014р., підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, які по своїй суті та оформленню відповідають вимогам чинного законодавства України, але не були враховані відповідачем у зв'язку з посиланнями на акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, що і стали підставами для прийняття оспорюваних податкових повідомлень -рішень від 13.10.2014р. №, від 13.10.2014р. №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2014р. №Ф- та рішення № від 13.10.2014р.

Заслухавши представників сторін, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту актів перевірок №2753/04-07-17-03. від 26.09.2014р. та №3577/04-07-17-03.29946189 від 21.11.2014р. вбачається, що підставою для висновків щодо не реальності здійснення позивачем господарських операцій були висновки, викладені в актах про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача - ПП «Алкіона», ТОВ «АСТ-Консалтінг», ТОВ «КОМСЕРВІС-ПЛЮС» та перевіряючим зроблені висновки про те, що позивач надав до перевірки документи, які не доводять реальність здійснення операцій та факт використання в господарській діяльності придбаних запчастин; господарські операції між позивачем та контрагентами-постачальниками не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності необхідних трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів і транспортних засобів, а також встановлено ненадання (відсутність на момент перевірки) документів, які підтверджують транспортування товарів у повному обсязі. У зв'язку з викладеним, посадовою особою контролюючого органу зроблені висновки, що операції з придбання та продажу товарів (робіт, послуг), відображені в податковій звітності по правовідносинах з ПП «Алкіона», ТОВ «АСТ-Консалтінг», ТОВ «КОМСЕРВІС-ПЛЮС» не мали та не могли мати ніякого юридичного змісту, укладені договори є недійсними та діяльність підприємства здійснювалася у порушення ст.42 Конституції України, ст.24, 65 Господарського кодексу України. Також податковим інспектором зазначено, що у зв'язку з встановленням згідно актів перевірок контрагентів позивача фактів відсутності господарських операцій з придбання товарів, вони не можуть бути відповідно і реалізовані у зв'язку з чим позивачем в порушення п.177.1 ст.177, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України завищені валові витрати за 2013р. на 33480грн. у листопаді та грудні 2013р., а також занижено суму чистого оподаткованого доходу за 2012 рік на 6700,00грн. та за 2013р. на загальну суму 83605,00грн., при цьому, зазначено, що завищено валові витрати за 2012 р. на загальну суму 6700грн. по видатковій накладній від 29.12.2012р. №687 на загальну суму з ПДВ 8040,00грн. у зв'язку з придбанням дизельного пального у ПВКП «Промтехснаб» без документального підтвердження, оскільки фактично витрати були понесені у 2013р. згідно платіжного доручення від 04.01.2013р. №98 на суму 5200,00грн. та від 04.01.2013р. на суму 2740,00грн. (а.с. 26, 28, 31, 37, 42, 54,55).

У акті перевірки від 21.11.2014р. зазначено, що підставою для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 19.12.2014р. на суму 25879,62грн. та висновків про порушення позивачем абз.2 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» були висновки, викладені в акті перевірки від 21.11.2014р. щодо нереальності здійснення господарських операцій позивачем з ПП «Алкіона», ТОВ «АСТ-Консалтінг», ТОВ «КОМСЕРВІС-ПЛЮС», ТОВ «Промтехснаб» (а.с. 195).

Однак, такі висновки податкового інспектора не ґрунтуються на нормах чинного податкового законодавства України.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконання робіт, надання послуг, спрямована на отримання доході і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Нормами підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПКУ передбачено, що постачання товарів - це будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

У відповідності до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПКУ об'єктом оподаткування є операції платника податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

П. 167.1 ст.167 Подлактового кодексу України передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Відповідно до вимог п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

П.177.4 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно із п.138.1 ст.138 розділу ІІІ Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 ст. 138 Податкового кодексу України.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій , зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг - п.198.1 ст. 198 ПКУ.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище Кодексу, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4, 201.6 статті 201 ПКУ податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з аналізу наведених вище норм видно, що підставами для формування податкового кредиту та податкових зобов'язань, витрат та доходів є наявність у платника податків належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

При цьому, підставою для формування податкового кредиту є податкова накладна, яка зареєстрована у встановленому законодавством порядку у Єдиному реєстрі податкових накладних і лише відсутність такої накладної або оформлення її з порушенням ст. 201 ПК України позбавляє платника податку права на формування податкового кредиту та податкових зобов'язань.

Як свідчать матеріали справи, у тому числі і зміст актів перевірок від 26.09.2014р. та 21.11.2014р. податковою інспекцією у ході перевірки не виявлено фактів відсутності у позивача податкових накладних або оформлення їх з порушенням ст. 201 ПК України.

Так, із відомостей, наведених у вищевказаних актах перевірок, які не оспорюються сторонами, вбачається, що видами діяльності позивача у перевіряємий період були: вантажний автомобільний транспорт (а.с.19,188).

Позивач у своїй діяльності використовував вантажний автомобіль марки RENAULT, модель PREMIU М 385, реєстраційний номер НОМЕР_1, напівпричеп-бортовий Е марки KRONE, реєстраційний номер НОМЕР_2 та згідно договору оренди транспортного засобу від 17.07.2013р. - сідловий тягач - Е марки - RENAULT модель PREMIUM 385, 1999року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та напівпричеп сідловий марки KOGEL, 1995р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, який знаходиться за адресою: м.Орджонікідзе, вул.Уральська, буд.1, що підтверджується змістом актів перевірки (а.с. 20, 188).

У перевіряємому періоді позивач використовував працю 6 робітників, що підтверджується даними у актах перевірки від 26.09.2014р. та 21.11.2014р. (а.с.44, 216).

У перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з наступними контрагентами, а саме: ПП «Алкіона», ТОВ «АСТ-КОНСАЛТІНГ», ТОВ «ПРОМТЕХСНАБ», ТОВ «КОМСЕРВІС ПЛЮС» з приводу придбання у вказаних контрагентів запасних частин для ремонту вантажного транспорту.

Так, між ПП «Алкіона» (продавцем) та позивачем (покупцем) було укладено договір поставки №03.05/195 від 05.03.2013р. за умовами якого продавець зобов'язувався продати, а покупець купити товар згідно накладних, які передбачають назву товару, одиницю виміру, ціну за одиницю, кількість, відпускну ціну; поставка товару шляхом самовивозу або транспортом перевізника - по попередній домовленості сторонами та оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на підставі рахунку (а.с. 94).

Факт реального здійснення господарської операції за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копією відповідного договору поставки, копіями видаткових накладних, копіями податкових накладних, а також копіями платіжних доручень про оплату позивачем за придбаний товар, де у складі вартості товару, позивачем, у тому числі сплачена і сума ПДВ (а.с.95-103).

Також, 30.10.2013р. між ТОВ «АСТ-КОНСАЛТІНГ» (продавцем) та позивачем (покупцем) був укладений договір поставки №10.30.13/989 від 30.10.2013р. за умовами якого продавець зобов'язувався продати, а покупець купити товар згідно накладних ,які передбачають назву товару, одиницю виміру, ціну за одиницю, кількість, відпускну суму, поставка товару шляхом самовивозу або транспортом перевізника - по попередній домовленості сторонами та оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на підставі рахунку (а.с. 105).

Факт реального здійснення господарської операції за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копією відповідного договору поставки, копією видаткової накладної, копією податкової накладної, а також копією платіжного доручення про оплату позивачем за придбаний товар, де у складі вартості товару, позивачем, у тому числі сплачена і сума ПДВ (а.с.106-108).

Аналогічного змісту позивачем був укладений і договір поставки №11.21.13/561 від 21.11.2013р. між ТОВ «КОМСЕРВІС ПЛЮС» та позивачем за яким факт постачання товару вказаним підприємством позивачу підтверджується копією відповідного договору, копіями видаткових накладних, копіями податкових накладних, а також копіями платіжних доручень, які свідчать про оплату за придбаний товар, де у складі вартості товару позивачем було сплачено і суму ПДВ (а.с.111-116).

Як встановлено у судовому засіданні постачання запчастин за вищевказаними договорами було здійснено шляхом самовивозу транспортом позивача з подальшим використанням їх у господарській діяльності позивача - ремонту транспорту позивача, що підтверджується копіями актів списання, які наявні у справі.

Зазначені вище первинні бухгалтерські документи відповідають вимогам ст.ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», податкові накладні оформлені у відповідності до норм ст. 201 Податкового кодексу України, фактично підтверджують реальність здійснення господарських операцій по правовідносинах з ПП «Алкіона», ТОВ «АСТ-КОНСАЛТІНГ», ТОВ «КОМСЕРВІС ПЛЮС» та досліджені судом документи спростовують висновки, викладені податковим інспектором у актах перевірки від 26.09.2014р. та 21.11.2014р.

Зі змісту актів перевірок вбачається, що податковим органом в основу встановленого порушення позивачем норм податкового законодавства України були покладені висновки актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача за якими було встановлено ознаки відсутності факту реального здійснення господарської діяльності вищевказаними контрагентами позивача у спірний період, у зв'язку з чим зроблені висновки, що наявні у позивача первинні документи не підтверджують факту здійснення операцій по ланцюгу постачання товару.

Проте, норми ст.ст.198, 201 Податкового кодексу України не ставлять в залежність право платника податків - покупця товару на формування податкового кредиту та витрат від встановлення фактів відсутності реальності здійснення господарської діяльності контрагентами позивача - ПП «Алкіона», ТОВ «АСТ-КОНСАЛТІНГ», ТОВ «КОМСЕРВІС ПЛЮС», а тому суд приходить до висновку, що покладення в основу акту перевірки позивача висновків актів зустрічних звірок контрагентів позивача, є безпідставними та суперечить вищенаведеним нормам податкового законодавства з огляду на те, що у відповідності до вимог ст. 61 Конституції України юридична відповідальність носить індивідуальний характер та позивач не може нести відповідальність за дії своїх контрагентів.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту або відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документально підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний Суд України у своїх ухвалах від 09.11.2011р. № К-1837/10, від 15.09.2011р. № К-24505/10, від 08.11.2011р. № К-46076/09, від 26.11.2012р. № К/9991/54239/12, а також в постанові від 14.11.2012р. №К/9991/50772/12.

Статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р.(«Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

З огляду на викладене, судом не приймаються доводи відповідача щодо покладення юридичної відповідальності на позивача за порушення, вчинені контрагентами позивача, які викладені в актах перевірки від 26.09.2014р. та 21.11.2014р., оскільки у відповідності до ст.61 Конституції України та вищенаведених норм чинного податкового законодавства позивач не може нести відповідальність за дії своїх контрагентів.

Також, є безпідставними і посилання податкового органу на те, що позивачем порушено абз. 2 п.1 ст.7 Закон України Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" з огляду на те, що судом не встановлено фактів нереальності здійснення позивачем господарських операцій по взаємовідносинах позивача з його контрагентами, які наведені вище з урахуванням досліджених судом первинних бухгалтерських документів, які оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Окрім того, слід зазначити, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не передбачає донарахування контролюючим органом сум єдиного внеску внаслідок встановлення перевіряючим нереальності здійснення господарських операцій.

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Представником відповідача у ході судового розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 13.10.2014р. №, від 13.10.2014р. №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2014р. №Ф- та рішення № від 13.10.2014р. з підстав порушення вимог податкового законодавства контрагентами позивача - ПП «Алкіона», ТОВ «АСТ-КОНСАЛТІНГ, ТОВ «КОМСЕРВІС ПЛЮС», оскільки жодними нормами чинного законодавства України не передбачено позбавлення платника податків - покупця товару права на формування податкового кредиту за умови порушення вимог податкового законодавства контрагентами позивача, у даному випадку, ПП «Алкіона», ТОВ «АСТ-КОНСАЛТІНГ», ТОВ «КОМСЕРВІС ПЛЮС».

Судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення доводи відповідача про завищення позивачем валових витрат за 2012р. внаслідок придбання дизельного палива у ПВКП «Промтехснаб» 29.12.2012р. за видатковою накладною №687 на загальну суму з ПДВ 8040,00грн., сума ПДВ 6700,00грн., яке на думку відповідача, не використовувалося позивачем у господарській діяльності, а використовувалося у 2013р., оскільки у даному випадку, як зазначив представник позивача, позивачем була лише допущена помилка при відображенні витрат, яка не може свідчити про навмисне завищення позивачем фактично понесених витрат.

Не приймаються до уваги і посилання позивача на судові рішення, яким визнані протиправними дії податкової інспекції з приводу контрагентів позивача, оскільки позивачем не надано суду доказів набрання законної сили вказаними судовими рішеннями на момент проведення перевірки позивача 26.09.2014р. та 21.11.2014р. та обізнаність відповідача про наявність таких судових рішень, при цьому, слід зазначити, що вказані судові рішення не стосуються прав і обов'язків позивача, а тому не можуть бути обрані підставами для звільнення від доказування у даній справі у відповідності до вимог ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що викладені в актах перевірки від 26.09.2014р. та 21.11.2014р. доводи податкового інспектора щодо нереальності здійснення позивачем господарських операцій по поставці товару з контрагентами - ПП «Алкіона», ТОВ «АСТ-КОНСАЛТІНГ», ТОВ «КОМСЕРВІС ПЛЮС» є протиправними, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору, тобто 182,70грн.

Враховуючи наведене, підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70грн.

Що стосується повернення сплаченої суми судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом, то вказана сума може бути повернута позивачеві за його заявою у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.10.2014р. №, №, вимоги №Ф- від 19.12.2014р., рішення № від 13.10.2014-задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області:

- податкові повідомлення-рішення №, № від 13.10.2014р.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.12.2014р.;

- рішення про застосування штрафних санкцій № від 13.10.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_5) - витрати по сплаті судового збору у розмірі 182, 70 коп. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 01.04.2015р.

Суддя С.О. Конєва