Справа № 280/1751/14-а
Суддя: Янчук В. В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1751/14-а
Провадження № 2-а/280/2/15
У Х В А Л А

15 квітня 2015 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області

в складі:

головуючої судді - Янчук В.В.,

при секретарі Кумечко С.М.,

за участі сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростишів справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення ОСОБА_4 міської ради як субєкта владних повноважень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувсь з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_4 міської ради, третя особа ОСОБА_5 про скасування рішення ОСОБА_4 міської ради як субєкта владних повноважень та просив скасувати рішення від 18.05.2012 р. № 352 «Про затвердження документації із землеустрою» в частині : затвердження ФОП ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4695 га, яка розташована по вул. Р.Люксембург,83-а в межах м. Коростишів для обслуговування виробничої будівлі цеху по переробці граніту, з метою надання її у користування на умовах оренди , за рахунок земель ОСОБА_4 міської ради не наданих у власність та користування; надання ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,4695 га, яка розташована по вул. Р.Люксембург,83-а в межах м. Коростишів для обслуговування виробничої будівлі цеху по переробці граніту у користування на умовах оренди терміном на 5 років, за рахунок земель ОСОБА_4 міської ради не наданих у власність та користування та скасувати рішення ОСОБА_4 міської ради від 31.03.2010 р. № 1145 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 орієнтовною площею 0,6000 га, що розташована по вул. Р.Люксембург,83-а, в межах м. Коростишів для обслуговування виробничої будівлі цеху по переробці граніту, за рахунок земель ОСОБА_4 міської ради не наданих у власність та користування з метою надання її у користування на умовах оренди.

Під час розгляду справи судом поставлено на обговорення питання щодо закриття справи, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 157 КАС України, оскільки спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 з даного приводу заперечила, та пояснила, що оскаржується рішення субєкта владних повноважень, оскільки останніми було порушено порядок передачі земельної ділянки в користування.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 не заперечив щодо закриття провадження по справі.

Суд, вислухавши думку учасників процесу приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі, на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Виходячи з положень ст.ст. 13 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст.ст. 13, 14,140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст. 11 ЦК України, ст.ст. 123, 124 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

Як вбачається із змісту позову, позивач просить скасувати рішення ОСОБА_4 міської ради від 18.05.2012 р. № 352 про затвердження ФОП ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою надання її у користування на умовах оренди, надання ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки у користування на умовах оренди а також надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В даному випадку ОСОБА_4 міська рада реалізує свої повноваження власника землі, і виступає рівноправним суб'єктом земельних відносин. У відносинах з приводу яких виник спір, відповідач не здійснював владні управлінські функції. Тобто, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно - правовий характер.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14, від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, від 01 жовтня 2013 року у справі №21-228а13, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 09 грудня 2014 р. у справі №21-308а14 та від 16 грудня 2014 р. у справі №21-544а14, висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.244 КАС України.

Стаття 15 ЦПК України визначає компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ, п.1 ч.1 якої вказує, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач послався на порушення саме його цивільних прав щодо передачі частини земельної ділянки у користування іншій особі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення ОСОБА_4 міської ради як субєкта владних повноважень слід закрити, розяснивши позивачу право звернутися до суду за захистом своїх прав з дотриманням вимог Розділу ІІІ ЦПК України.

Керуючись ст.157 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення ОСОБА_4 міської ради як субєкта владних повноважень.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Головуюча Янчук В.В.