Справа № 2а/1522/3507/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Київ К/800/51558/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 07.05.2013р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013р. у справі № 2а/1522/3507/11 за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Малиновська районна Державна адміністрація про скасування рішення та свідоцтва про право власності на частину домоволодіння, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 455 від 22 квітня 2008 року, а також свідоцтво про право власності на частину домоволодіння, яке видане на його основі, скасувати та визнати недійсним реєстрацію комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (надалі - КП «ОМБТІ та РОН»), внесення змін до технічного паспорта на домоволодіння, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та провести перерахунок ідеальних частин.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення ВК ОМР прямо зачіпає її інтереси як співвласника житлового будинку та співвласника земельної ділянки, на якій розташований її житловий будинок, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Також позивач зауважувала на тому, що вона не давала свого дозволу ОСОБА_6 на будівництво двох двоповерхових будинків, а без її згоди ні Одеська міська рада (надалі - ОМР), ні ВК ОМР не могли прийняти в експлуатацію зазначені житлові будинки.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 07.05.2013р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013р., в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Приморського районного суду м.Одеси від 07.05.2013р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013р. ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на те, що при прийнятті зазначених судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням виконавчого комітету Іллічівської районної ради депутатів трудящих від 09 квітня 1958 року № 503 «Об отводе земельных участков под индивидуальное строительство», було відведено земельну ділянку АДРЕСА_1, під індивідуальне жиле будівництво.

Відповідно до договору дарування від 19 вересня 2005 року, ОСОБА_6 належить на праві власності 23/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1. ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 і є суміжним землекористувачем з ділянкою за адресою АДРЕСА_1, яка належить гр. ОСОБА_6 В подальшому, за вказаною адресою ОСОБА_6 самовільно було збудовано двоповерховий житловий будинок.

Актом міської міжвідомчої комісії від 25 грудня 2007 року прийнято в експлуатацію споруди жилих будинків літ. «В», літ. «У», що знаходяться по АДРЕСА_1.

22 квітня 2008 року виконавчий комітет ОМР розглянув заяву ОСОБА_6 про прийняття в експлуатацію жилих будинків літ. «В», літ. «У», що належать заявниці.

Рішенням ВК ОМР № 455 «Про прийняття в експлуатацію жилих будинків літ. «В», літ. «У», що належать ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1» від 22 квітня 2008 року було затверджено акт міської міжвідомчої комісії від 25 грудня 2007 року та прийнято в експлуатацію жилий будинок літ. «В» жилою площею 35,3 кв.м, загальною площею 116,2 кв.м, літ. «У», жилою площею 60,5 кв.м, загальною площею 171,5 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Вказаним рішенням ВК ОМР було зобов'язано КП «ОМБТІ та РОН» внести зміни до технічного паспорта на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, та провести перерахунок ідеальних частин, а також видати ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на частину домоволодіння за даною адресою.

Зазначене свідоцтво про право власності на 94/100 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, було видано ОСОБА_6 виконавчим комітетом ОМР 12 вересня 2008 року.

Розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, зазначили, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 455 від 22 квітня 2008 року прийнято відповідно до вимог діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а доводи позивача не спростовують правомірність цього рішення.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Статтею 18 цього Закону було передбачено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про планування і забудову територій» фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозвіл будівництво об'єкта містобудування.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 (надалі - Порядок №1243), яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва.

Пунктом 1 Порядку № 1243 передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що документом, який засвідчує право на виконання будівельних робіт, є дозвіл на виконання будівельних робіт, який видається інспекцією архітектурно-будівельного контролю на підставі проектної документації, документа, що засвідчує право користування чи право власності на землю, рішення виконавчого комітету місцевої ради чи місцевої адміністрації про дозвіл на будівництво.

Аналізуючи положення ст.ст. 24, 31, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» слід дійти висновку, що орган місцевого самоврядування може прийняти в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт, навіть, якщо він був побудований без дозволу на виконання будівельних робіт від виконавчого комітету органу місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Одеської міської ради було прийняте на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП «ОМБТІ та РОН» від 10 жовтня 2005 року, що підтверджує право власності ОСОБА_6 на будинок АДРЕСА_1, Акта міської міжвідомчої комісії по прийому в експлуатацію будівель; Протоколу №7 засідання міської міжвідомчої комісії від 25 грудня 2007 року; висновку Управління архітектури та містобудування ОМР від 21 листопада 2007 року № 248/07-М про можливість введення в експлуатацію самовільно збудованого жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_6 про прийняття в експлуатацію реконструйованих домоволодінь від 04 лютого 2008 року, а також заяви ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про те, що вони не заперечують проти будівництва та здачі в експлуатацію жилого двохповерхового будинку за вищевказаною адресою.

Крім того, відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду (п. 8 ст. 3 КАС України).

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Отже, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій стосовно того, що позивачем так і не було доведено, що рішенням ВК ОМР № 455 від 22 квітня 2008 року були порушені права ОСОБА_4

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Приморського районного суду м.Одеси від 07.05.2013р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: