Справа № 821/923/15-а
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/923/15-а
10 год. 30 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

при секретарі: Якущенко К.Ю.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Яцемирського С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, скасування вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ПП ОСОБА_3, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - ДПІ у м. Херсоні, відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.03.2015 № в сумі 5330,18 грн., з яких 3856,25 грн. - за основним платежем, 1473,93 грн. - за штрафними санкціями;

скасувати вимогу від 17.03.2015 № Ф про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску в сумі 8913,84 грн.;

скасувати рішення від 17.03.2015 № в частині застування штрафних санкцій у сумі 891,39 грн. за своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Спірні податкове повідомлення-рішення, рішення про застосовування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу прийняті на підставі акта від 27.02.2015 № 56/21-03-17-03/НОМЕР_1, складеного за наслідками документальної планової виїзної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року (далі - акт № 56, акт перевірки).

За змістом акта перевірки спірні суми податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначені у зв'язку із збільшенням чистого доходу позивача за 2012 рік на 9435,0 грн., за 2013 рік на 7582,07 грн. та за 2014 рік на 8670,3 грн. Підставою для такого збільшення доходу було те, що відповідач за наслідками перевірки виключив із складу витрат позивача вартість товарів (алкогольних напоїв), придбання яких не підтверджено товарно-транспортними накладними.

За висновками акта оприбуткування по обліку та відображення у складі витрат вартості придбаних товарів, які не підтверджені товарно-транспортними накладними, є порушенням п. 177.2 ст. 177 ПК України, наслідком чого є заниження чистого доходу на суму безпідставно оприбуткованих товарів.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI) базою для нарахування єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців є сума доходу отриманого від їхньої діяльності, що підлягає обкладанню податком з доходів фізичних осіб. Через це позивачу обчислено зобов'язання з єдиного внеску у сумі 8813,84 грн. із спірної суми доходу за вимогою від 17 березня 2015 року та застосовано штрафну санкцію у сумі 881,38 грн. за рішенням від 17.03.2015 № .

Крім порушень стосовно придбання товарів з'ясовано, що позивач до складу витрат відніс витрати на придбання товарів, які були повернуті постачальникам і, як наслідок, не приймали участь в отриманні позивачем доходу протягом перевірених періодів. За висновками відповідача, за цими операціями неправомірно віднесено витрат у сумі 6512,8 грн. (2012 р. - 1569,05 грн., 2013 р. - 4943,75 грн.). У зв'язку з цими порушеннями відповідачем додатково обчислено податок з доходів фізичних осіб у сумі 976,93 грн. та єдиний внесок у сумі 2259,94 грн. У позовній заяві позивач погодився з цими висновками відповідача і тому не оскаржує збільшення зобов'язань в цій частині. Тому суд вважає узгодженим обчислення грошових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску за цими порушеннями та розглядає правомірність обчислення решти податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у суму 3856,25 грн. (4833,18-976,93) та з єдиного внеску у сумі 8813,84 грн. (11073,78-2259,94).

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, не погоджується з висновком відповідача про завищення витрат 2012-2014 років і зазначає, що за умовами договорів, постачання товарів здійснюється транспортом постачальника, а товарно-транспортна накладна є документом необхідним для відображення витрат на транспортування товарів. Оскільки у складі витрат для визначення чистого доходу витрати на перевезення не враховувались, необхідність підтвердження придбання товарів товарно-транспортними накладними відсутня. Крім того, відповідно до ст. 123 ПК України у разі якщо податковий орган за наслідками перевірки самостійно визначає суми податкового зобов'язання до платника застосовується штраф у розмірі 25 відсотків збільшеного податкового зобов'язання. У той же час за податковим повідомленням-рішенням № обчислений штраф перевищує 25 відсотковий розмір штрафу від розміру збільшеного податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб.

Представник відповідача позов не визнав, заперечення на позов обґрунтовує тим, що відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна є основним документом, який визначає права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту, перевізників, вантажовідправників і вантажоодержувачів. Товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаних робіт. На думку відповідача, без наявності товарно-транспортних накладних процес придбання товарів є не підтвердженим. З цих підстав відповідач вважає, що правомірно виключив із складу витрат позивача вартість товарів, придбання яких не підтверджено товарно-транспортними накладними, в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, на які посилається відповідач, не встановлюють правил податкового обліку та не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку витрат, а товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, вона належить до виду документів, що засвідчують факт перевезення.

Чинне законодавство України не обумовлює процес придбання товарів застосуванням виключно автомобільного транспорту та не зобов'язує залучати покупця товарів до транспортного процесу під час такого придбання. Відсутність товарно-транспортної накладної не позбавляє господарську операцію реального змісту та не може впливати на відображення такої операції в податковому обліку суб'єкта господарювання.

На думку суду, відносини покупця, продавця та перевізника мають визначатись у договорах поставки товарів або транспортних послуг і, як наслідок, підтверджуються накладними та товарно-транспортними накладними у разі участі у транспортному процесі всіх учасників господарських операцій. Пов'язуючи право позивача на відображення у складі витрат вартості придбаних товарів з наявністю товарно-транспортних накладних на ці товари, податковий орган мав довести те, що позивач по цим операціям був одним із учасників транспортного процесу, тобто за власний кошт винаймав перевізника для доставки товарів.

За таких обставин суд вважає, що відповідач неправомірно збільшив чистий дохід позивача на вартість придбаних товарів, що не підтверджені товарно-транспортними накладними, і, як наслідок, протиправно обчислив з цього доходу податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 3856,25 грн. та з єдиного внеску в сумі 8813,84 грн.

Перевіряючи обґрунтованість визначення розміру штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням № суд звертає увагу, що під час перевірки відповідачем було встановлено, що в 2013 році позивач виплачував дохід фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, при цьому в порушення приписів п. 51.1 ст. 51 ПК України та п. 2.1 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1020 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), не відобразив вказані виплати у звітності - формі №1-ДФ.

За змістом п. 46.1 ст. 46 ПК України розрахунок (форма № 1ДФ) вважається податковою декларацією. Згідно з п. 119.2 ст. 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

З цих причин за податковим повідомленням-рішенням № до позивача, крім штрафу за заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, застосовано штраф у розмірі 510,0 грн., що суд вважає правомірним.

З огляду на викладені обставини, суд частково задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 16.03.2015 № в частині збільшення грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 4820,18 грн., в тому числі за основним платежем на 3856,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 963,93 грн.

Визнати частково протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про сплату боргу (недоїмки) від 17.03.2015 № Ф в частині сплати суми недоїмки з єдиного внеску в розмірі 8813,84 грн.

Визнати частково протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 17.03.2015 № в частині застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 881,38 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1) недоплачений судовий збір у сумі 1644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні тридцять копійок) до державного бюджету.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 20 квітня 2015 р.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 8.3.2