Справа № 2а-10909/10/1370
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2011-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2011 р. № 2а-10909/10/1370

о 16 год., 01 хв. м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В.

секретар судового засідання Голуб О.Є.

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Агрофірма «Провесінь», представник -Галань В.М. (довіреність від 27.10.2010 року)
до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова, представник -Задорожній І.В. (довіреність № 25698/102/10-017 від 25.10.2010 року)
про визнання нечинними податкових повідомлень -рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач -Відкрите акціонерне товариство «Агрофірма -Провесінь»звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова про скасування податкових повідомлень -рішень.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірні податкові повідомлення -рішення підлягають скасуванню, з підстав, що згідно п. 1.20.1 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Згідно п.п. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 цього ж Закону, для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Відповідач не здійснював запити щодо статичного рівня цін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази на підтвердження позовних вимог, просив суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченні на позовну заяву. Відповідач вказує про порушення позивачем п. 4.1., п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», здійснено операції по відчуженню майна за цінами меншими за звичайні, що призвело до заниження податкових зобов'язань. До перевірки позивачем надано договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, видаткові накладні, акти приймання-передачі, податкові накладні, експертні оцінки, а також інвентаризаційна оцінка майна зазначеного в договорах купівлі-продажу відповідно до витягів з реєстру прав власності на нерухоме

майно виданих ЛОДКБТІ та ЕО. Позивач реалізував основні засоби по вартості, яку надала ЛОДКБТІ та ЕО, що є нижче балансової вартості реалізованого майна.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення на позовні вимоги підтримав, просив в позовних вимогах відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встанови наступні обставини:

28-29.05.2009 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»позивачу, як заявнику видано витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно щодо вартості будівель та споруд з врахуванням відсотку зносу.

03.06.2009 року позивачем ВАТ «Агрофірма Провесінь»укладено договори купівлі продажу нежитлових приміщень з ТОВ «Провесінь - Агроінвест», згідно яких продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити відповідно до умов договорів нежитлові приміщення.

За погодженням сторін продаж предмету договорів вчинені за цінами відповідно до відомостей викладений у Витягах з реєстру прав власності на нерухоме майно виданих Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»

17.05.2010 року ухвалою Господарського суду Львівської області порушено провадження у справі про банкрутство позивача. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

16.07.2010 року за результатами позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2007 року по 31.03.2010 року валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 року по 31.03.2010 року ДПІ у Личаківському районі м. Львова складено акт № 399/23-2/00854400.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 4.1., п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податкових зобов'язань на суму 550520 грн.

Перевіркою оборотно-сальдових відомостей встановлено, що позивачем в 2009 році проводилась реалізація основних засобів пов'язаній особі за цінами нижчими за звичайні ціни, а саме:

Підприємством до перевірки надано договори купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.06.2009 року, видаткові накладні, акти прийому-передачі, податкові накладні, експертні оцінки.

Згідно даних бухгалтерського обліку балансова вартість реалізованих основних засобів відрізняється від оціночної та реалізованої та є значно більшою.

Позивачем здійснено операції по відчуженню майна за цінами меншими за звичайні ціни.

05.11.2010 року ДПІ у м. Львові прийнято рішення про результати розгляду повторної скарги позивача, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення та донараховано штрафні фінансові санкції.

12.11.2010 року на підставі акта перевірки № 399/23-2/00854400 від 16.07.2010 року, ДПІ у Личаківському районі прийнято податкове повідомлення -рішення № /4/27787, згідно якого встановлено порушення п. 4.1., п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», у зв'язку з чим визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем -податок на додану вартість в розмірі 550520 грн.

12.11.2010 року на підставі акта перевірки № 399/23-2/00854400 від 16.07.2010 року, ДПІ у Личаківському районі прийнято податкове повідомлення -рішення № /4/27787, згідно якого встановлено порушення п. 4.1., п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», у зв'язку з чим визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем -податок на додану вартість в розмірі 275260 грн. -за штрафними (фінансовими) санкціями.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997 року із змінами і доповненнями (редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994 року за № 334/94-ВР із змінами і доповненнями, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»№ 2343-XII від 14.05.1992 року із змінами і доповненнями, Законом України «Про ціни і ціноутворення»№ 507-XII від 03.12.1990 року із змінами і доповненнями, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»від 16.07.1999 року за № 996-XIV із змінами і доповненнями, Указом Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності»№ 817/98 від 23.07.1998 року із змінами і доповненнями, ГК України, КАС України.

Згідно п. 1.18. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно п. 4.1. ст. 4 цього ж Закону, база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Згідно п. 4.2. ст. 4 цього ж Закону, у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

Згідно п.п. 1.20.1. п. 1.20. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), які не є ідентичними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема, їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник.

Згідно п.п. 1.20.2. п. 1.20. ст. 1 цього ж Закону, для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.

Згідно п.п. 1.20.5/1 п. 1.20. ст. 1 цього ж Закону, якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни «справедлива вартість», «ринкова вартість»та «чиста вартість реалізації», які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну «звичайна ціна», визначеного цим Законом.

Згідно п.п. 1.20.8. п. 1.20. ст. 1 цього ж Закону, обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим же Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Згідно п.п. 1.20.10. п. 1.20 ст. 1 цього ж Закону, донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами, а для платників податку, визнаних природними монополістами згідно із законом, - також відповідно до принципів регулювання цін, встановлених таким законом.

Податковий орган має право застосувати звичайні ціни для визначення бази оподаткування у випадках, передбачених законом, незалежно від виду господарської операції, що здійснюється платником цього податку, або податкового статусу іншої сторони такої операції.

Згідно п. 1.26. цього ж Закону, пов'язана особа - особа, що відповідає будь-якій з наведених нижче ознак:

- юридична особа, яка здійснює контроль над платником податку, або контролюється таким платником податку, або перебуває під спільним контролем з таким платником податку;

- фізична особа або члени сім'ї фізичної особи, які здійснюють контроль над платником податку. Членами сім'ї фізичної особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки) як фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, а також чоловік або дружина будь-якого прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини);

- посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або зупинення правових відносин, а також члени її сім'ї.

- під здійсненням контролю слід розуміти володіння безпосередньо або через більшу кількість пов'язаних фізичних чи юридичних осіб найбільшою часткою (паєм, пакетом акцій) статутного капіталу платника податку або управління найбільшою кількістю голосів у керівному органі такого платника податку або володіння часткою (паєм, пакетом акцій), не меншою 20 відсотків від статутного капіталу платника податку.

Для фізичної особи загальна сума володіння часткою статутного капіталу платника податку (голосів у керівному органі) визначається як загальна сума корпоративних прав, що належить такій фізичній особі, членам сім'ї такої фізичної особи та юридичним особам, які контролюються такою фізичною особою або членами її сім'ї.

Згідно п.п. 7.4.1. п.7.4. ст. 7 цього ж Закону, доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Згідно ст. 190 ГК України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Згідно ст. 2 Закону України «Про ціни і ціноутворення», цей закон поширюється на всі підприємства й організації незалежно від форм власності, підпорядкованості і методів організації праці та виробництва.

Згідно ст. 7 цього ж Закону, вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Згідно п. 4. ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно п. 13 Указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності», звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов'язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

В справі є копії: договорів купівлі -продажу нежитлового приміщення від 03.06.2009 року, Витягів з Державного реєстру правочинів, Витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно виданих ЛОДКБТІ та ЕО 28-29.05.2009 року, податкових накладних від 16.10.2009 року за № 1826, від 16.10.2009 року за № 1827, від 16.10.2009 року за № 1828, від 16.10.2009 року за № 1829, від 29.10.2009 року за № 1830, від 10.09.2009 року за № 1708, від 10.09.2009 року за № 1709, від 10.09.2009 року за № 1710, від 10.09.2009 року за № 1711, від 10.09.2009 року за № 1712, від 10.09.2009 року за № 1713, від 10.09.2009 року за № 1714, від 10.09.2009 року за № 1715, від 10.09.2009 року за № 1716, від 10.09.2009 року за № 1808, журналів-ордерів і Відомостей по рахунку 10 Основні засоби за вересень-жовтень 2009 року, які за змістом п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо безпосередньо після їх закінчення, та підтверджують виникнення цивільних прав та обов'язків позивача з реалізації нежитлових приміщень.

Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», крім іншого здійснює діяльність щодо - інвентаризаційної оцінка будинків, квартир, нежитлових приміщень.

Інвентаризаційна вартість - відновна вартість житлового фонду, зменшена на величину вартісного показника фізичного зносу, з урахуванням діючої індексації.

Право податкового органу на донарахування податкових зобов'язань платника податку внаслідок визначення звичайних цін, встановлено законодавством, однак, на думку суду, процедура визначення звичайних цін повинна відповідати вимогам цього ж законодавства.

Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін.

Належних та допустимих доказів визначення у встановленому законом порядку рівня звичайних цін на нежитлові приміщення відчужені позивачем відповідачем не надано, позивач обґрунтовує рівень договірних цін витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно в яких зазначено вартість нежитлових приміщень з врахуванням відсотку зносу.

Так, Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств»передбачаються конкретні випадки застосування звичайних цін при визначенні податкових зобов'язань. Однак, жоден з випадків, перелічених у згаданому Законі, не підпадає під порушення, описане в акті перевірки (вступній та описовій частинах), а саме: продаж об'єктів нерухомості позивачем ТОВ «Провесінь - Агроінвест», яке не є пов'язаною з позивачем особою в розумінні п. 1.26 ст. 1 вказаного Закону за ціною, нижче за звичайні ціни продажу таких об'єктів на внутрішньому ринку України.

При цьому слід зазначити, що чинний Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств»не містить положень про те, що нежитлові приміщення суб'єкта господарювання не може бути реалізовані за ціною, що є нижчою за балансової вартості таких приміщень.

Судом не враховуються пояснення відповідача, що балансову вартість нежитлових приміщень слід вважати звичайною ціною нижче яких нежитлові приміщення не можуть бути реалізовані, оскільки не ґрунтуються на приписах законодавства та жодною нормою не передбачені. Судом встановлено, що при визначені рівня звичайних цін податковий орган виходив лише із даних балансової вартості, а відтак не діяв в межах вказаних норм законодавства, оскільки не використовував інформацію про укладенні на момент продажу таких нежитлових приміщень договори з ідентичними (однорідними) приміщеннями у зіставних умовах.

Позиція відповідача у справі, про те, що балансову вартість товару слід вважати звичайною ціною нижче якої нежитлові приміщення не можуть бути реалізовані не ґрунтується на приписах законодавства, жодною нормою якого не передбачено, що балансова вартість нежитлових приміщень, є звичайною ціною для таких приміщень у випадку їх реалізації. Тобто реалізація нежитлових приміщень продавцем за цінами нижчими від балансової вартості законодавчо не заборонена.

Вказана позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 27.05.2009 року № К-394/07.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані відповідачем не переконують у підставності заперечень позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, чого відповідачем зроблено не було.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням вимог ст. 162 КАС України, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м. Львова № /4/27787 від 12.11.2010 року в частині визначення суми податкового зобов'язання за платежем -податок на додану вартість в розмірі 550520 грн. є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки судом встановлено відсутність порушення позивачем вимог п. 4.1., п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість»

податкове повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м. Львова № /4/27787 від 12.11.2010 року в частині визначення суми податкового зобов'язання за платежем -податок на додану вартість в розмірі 275260 грн. -за штрафними (фінансовими) санкціями, є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки судом встановлено відсутність порушення позивачем вимог п. 4.1., п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість»

Крім цього, 17.05.2010 року ухвалою Господарського суду Львівської області порушено провадження у справі про банкрутство позивача. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів - не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення -рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова № /4/27787 від 12.11.2010 року.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення -рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова № /4/27788 від 12.11.2010 року.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «Агрофірма «Провесінь»(, м. Львів, вул. Тракт Глинянський, 152) 3,40 грн. судового збору.

5. Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 21.03.2011 року.

Суддя Гавдик З.В.