Справа № 826/4659/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2015 року (в порядку письмового провадження) № 826/4659/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс"
до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - позивач) до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у міста Києві (далі - відповідач) та просить суд:

1. Визнати протиправними арешт на все майно постанова №15823194 від 10.11.2009 року ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва, в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

2. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартира, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

3. Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» понесені ним судові витрати (судовий збір) в сумі 73,08 грн. з Державного бюджету України.

Позивач у позовній заяві просив, що у разі неприбуття останнього в судове засідання розглядати справу за відсутності його представника.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, явку свого представника не забезпечив, подав копію матеріалів виконавчого провадження ВП № 15823194.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

25.05.2007 ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір №2709/0507/88-141.

За умовами договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором укладений Іпотечний договір від 25.05.2007 року.

За умовами договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту № 2709/0507/88-141 від 25.05.2007 року наступне нерухоме майно: квартира, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний іпотечний договір зареєстрований в єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна за №5376402 від 26.07.2007.

28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника по кредитному договору та Іпотечному договору.

Вказані зміни зареєстровано 29.11.2012 року в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером обтяження №5427004.

13.03.2015 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно ОСОБА_1, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 25.05.2007 року, а саме: квартира, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; накладений арешт на все нерухоме майно постановою Відділу державної виконавчої служби Оболонскього районного управління юстиції у місті Києві від 10.11.2009 ВП №15823194.

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, обтяження на підставі вказаного арешту зареєстровано 23.10.2012 за №13152587.

Вказана постанова винесене відповідачем в рамка виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва від 04.06.2009 про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь Закритого акціонерного товариства «ПроКредит Банк» у розмірі 37 510, 60 грн.

Такі дії державного виконавця, на думку позивача, порушують його права, оскільки останній має переважне право на задоволення свої вимог за рахунок заставленого майна.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приймає до уваги наступне.

Іпотекою, згідно з ч.1 ст.575 Цивільного кодексу України, є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 №898-IV, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 того ж Закону передбачено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно вимог ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 24.01.1999 №606-ХІV (далі -Закон №606), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.17 Закону №606 передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Для забезпечення реального виконання рішення, відповідно до положень ст.57 Закону №606, застосовується арешт майна боржника, який може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з ч.1 ст.52 Закону №606, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 54 Закону №606, стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Частиною 3 тієї ж статті встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (ч.8 ст.54 Закону №606).

Таким чином, позивач є іпотекодержателем квартири, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Застава виникла 26.07.2007 на підставі укладення відповідного нотаріального договору, а обтяження зареєстровано у Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Винесення державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №15823194 від 10.11.2009 з подальшою реєстрацією обтяження у відповідному реєстрі 23.10.2012, є складовою частиною процедури звернення стягнення на майно боржника. Отже, суд в такому разі вбачає, що накладення арешту на майно, яке є предметом іпотеки, є необґрунтованим, оскільки є елементом процедури стягнення за виконавчим документом для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем, у той час, коли задовольнити за рахунок предмета іпотеки забезпечені нею вимоги іпотекодержатель - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - має право переважно перед іншими особами. При цьому, суд приймає до уваги те, що з матеріалів справи вбачається відсутність обставин застосування ч.3 ст.54 Закону №606.

Таким чином, оскаржувана постанова в частині накладення арешту на квартиру, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 є протиправною.

В той же час, у суду відсутні підстави зобов'язати відповідача звільнити заставлене майно з-під арешту, оскільки такими підставами є встановлення судом обставин ч.1 .ст. 60 Закону про виконавче провадження. Враховуючи зміст п.1 ч.2 ст.17 КАС України, суд вважає вірним способом захисту порушених саме скасувати відповідне рішення в частині, на відміну помилкового, про який просить позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач, відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги частково.

Частиною 3 ст. 94 КАС України встановлено, що у разі, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 10.11.2009 ВП №15823194 в частині накладення арешту на квартиру, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., що належить ОСОБА_1.

Судові витрати в сумі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (04655, м. Київ, пр.-кт Московський, б. 28 А, )

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги та набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Кротюк