Справа № 815/1712/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1712/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про визнання неправомірними дій при видачі наказу № 352к від 05.02.2015 року про надання відпустки тривалістю 21 календарний день, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до прокуратури Одеської області (надалі по тексту - відповідач), в якому, з урахуванням поданих уточнень до адміністративного позову, просить визнати неправомірними дії прокуратури Одеської області при видачі наказу № 352к від 05.02.2015 року про надання йому відпустки тривалістю 21 календарних дні.

В обґрунтування вимог, позивач в цілому зазначив, що 02 лютого 2015 року він звернувся з рапортом на ім'я прокурора Одеської області Приза A.A. про надання йому невикористаної частини відпустки за період роботи з 27.07.2011 року по 23.07.2012 року, з 09.02.2015 року по 27.03.2015 року, тобто на 37 календарних днів. Прокурором Одеської області Призом A.A. 05.02.2015 року видано наказ № 352к, яким надано йому невикористану щорічну відпустку за період роботи з 27.07.2010 року по 23.07.2011 року тривалістю 4 календарних дні та за період роботи з 27.07.2011 року по 23.07.2012 року тривалістю 17 календарних днів, всього 21 календарний день з 09.02.2015 по 01.03.2015 року включно. При цьому, позивач посилаючись на вимоги ст. 49 Закону України «Про прокуратуру», зазначає, що в органах прокуратури він працює з 27.07.1987 року по теперішній час, а тому стаж роботи складає більше 20 років, у зв'язку з чим його відпустка становить 45 календарних днів. Таким чином, позивач зазначає, що за період роботи з 27.07.2010 року по 23.07.2011 року у нього залишилась невикористаною відпустка тривалістю 4 календарних дні; за період роботи з 27.07.2011 року по 23.07.2012 року - 45 календарних днів. Позивач також зазначає, що оскільки ст. 49 Законом України «Про прокуратуру» прокурорам і слідчим прокуратури надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, а тому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частинами першою ст. 6 Закону України «Про відпустки», тобто не менше як 24 календарних дні.

З огляду на викладене, позивач вважає, що прокуратурою Одеської області грубо порушено вимоги Конституції України, Закону України «Про відпустки», Кодексу законів про працю України, в результаті чого порушено його права, визначенні Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про прокуратуру», а тому дії відповідача є неправомірними.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та в письмових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов не визнав та просив суд в його задоволенні відмовити у повному обсязі з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов, посилаючись, зокрема, на те, що наказом Генерального прокурора України від 22.12.2014 року №167ш у структурі та штатному розписі слідчого управління прокуратури Одеської області скорочено посаду, яку обіймає ОСОБА_1 Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. 49-2 Кодексу законів про працю України 26.01.2015 року ОСОБА_1 попереджено про звільнення з займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці прокуратури Одеської області з 27.03.2015 року, тому 27.03.2015 року є останнім днем роботи ОСОБА_1 в прокуратурі Одеської області, за умови, якщо він не погодиться на переведення на інші вакантні посади. Таким чином, відповідач вважає, що до вирішення позивачем питання чи про звільнення органів прокуратури, чи про обіймання однієї з запропонованих посад, прокуратурою області правомірно видано наказ, оскільки звільнення у день відпустки не допускається. У зв'язку з наведеним, відповідач вважає що він діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а доводи позивача щодо неправомірності дій прокуратури є необґрунтованими та безпідставними, через що не підлягають задоволенню.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

ОСОБА_1, в органах прокуратури працює з липня 1987 року. Наказом виконувача обов'язків прокурора області від 10.10.2013 року № 2096к старшого радника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області, що згідно положень п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори щодо проходження якої, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, отримання відповідних компенсацій, пов`язаних з її проходженням згідно п.2 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Наказом Генерального прокурора України від 22.12.2014 року №167ш про удосконалення організації роботи прокуратури Одеської області у структурі та штатному розписі слідчого управління прокуратури Одеської області скорочено посаду, яку обіймав ОСОБА_1

На виконання вищезазначеного наказу Генерального прокурора України, наказом прокуратури Одеської області № 262к від 26.01.2015 року ОСОБА_1 попереджено про звільнення його з займаної посади у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці прокуратури Одеської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 27 березня 2015 року.

02 лютого 2015 року позивач звернувся з рапортом на ім'я прокурора Одеської області Приза А.А. про надання йому невикористаної частини відпустки за період роботи з 27.07.2011 року по 23.07.2012 року, з 09.02.2015 року по 27.03.2015 року, тобто по дату його звільнення (а.с. 5).

05 лютого 2015 року прокурором Одеської області Призом A.A. видано наказ № 352к, яким позивачу надано невикористану щорічну відпустку за період роботи з 24.07.2010 року по 24.07.2011 року тривалістю 4 календарних дні, частину невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 24.07.2011 року по 24.07.2012 року тривалістю 17 календарних днів, всього 21 календарний день з 09.02.2015 року по 01.03.2015 року включно (а.с. 6).

Вважаючи вищезазначені дії відповідача щодо надання позивачу відпустки тривалістю 21 календарний день, про що видано наказ № 352к від 05.02.2015 року грубим порушенням вимог Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки» та іншого діючою законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд не погоджується з діями відповідача, що виразилися в наданні позивачу відпустки тривалістю 21 календарний день, про що видано наказ № 352к від 05.02.2015 року та вважає, що відповідач при вчиненні вказаних дій діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» прокурорам і слідчим прокуратури надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів. Атестованим працівникам прокуратури, які мають стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю: після 10 років - 5 календарних днів, після 15 років - 10 календарних днів, після 20 років - 15 календарних днів.

Судом встановлено, що позивач в органах прокуратури працював з 27.07.1987 року по 30.03.2015 року, а тому стаж роботи позивача на момент виникнення спірних правовідносин складав більше 20 років. З таких підстав його відпустка становить 45 календарних днів.

Судом встановлено, що підтверджено відповідачем, що за періоди відпрацьованого часу в органах прокуратури станом на 30.03.2015 року невикористані щорічні відпустки позивача складає 148 днів, а саме за наступні періоди роботи: з 24.07.2011 року по 24.07.2012 року - 28 календарних днів, з 24.07.2012 року по 24.07.2013 року - 45 календарних днів, з 24.07.2013 року по 24.07.2014 року - 45 календарних днів, з 24.07.2014 року по 30.03.2015 року - 30 календарних днів, що підтверджується довідкою в.о. начальника відділу роботи з кадрами прокуратури області (а.с. 49).

У відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності.

Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 74 Кодексу законів про працю України також встановлено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Аналогічні положення закріплені також в ст. 75 Кодексу законів про працю України.

Оскільки ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурорам і слідчим прокуратури надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, тому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частинами першою ст. 6 Закону України «Про відпустки», тобто не менше як 24 календарних дні.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка, передбачена статтею 7 та пунктами 1 і 2 частини першої статті 8 цього Закону, надається понад щорічну основну відпустку за однією підставою, обраною працівником.

Щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї.

Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини, суд приходить до висновку, що дії прокуратури Одеської області щодо надання позивачу відпустку тривалістю менше ніж 24 календарні дні, а саме тривалістю в 21 календарний день, про що видано наказ № 352к від 05.02.2015 року є неправомірними та такими, що призвели до порушення прав позивача, гарантованих Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про прокуратуру».

При цьому суд критично ставиться до посилань відповідача на вимоги ст. 10 Закону України «Про відпустки» в контексті тверджень відносно того, що рапорт ОСОБА_1 про надання йому відпустки задоволено частково, оскільки відповідно до графіку відпусток працівників прокуратури на 2015 рік ОСОБА_1 чергову відпустку визначено у серпні 2015 року, з огляду на таке.

Так, статтею 10 Закону України «Про відпустки» встановлено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Законом України «Про відпустки» не встановлено строку затвердження графіків надання відпусток, проте на теперішній час діють Типові правила внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджені постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС (№ 213 від 20.07.1984 року), п. 20 яких передбачено, що графіки надання відпусток складаються на кожний робочий рік не пізніше 5 січня.

Згідно з п. 1 ст. 11 Закону України «Про відпустки» у разі порушення власником або уповноваженим ним органом терміну письмового повідомлення працівника про час надання відпустки (частина десята статті 10 цього Закону), щорічна відпустка на вимогу працівника повинна бути перенесена на інший період.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем відсутність факту попередження позивача чи доведення до його відома відповідного графіку відпусток.

Крім того, суд приймаючи до уваги надані відповідачем докази що стосуються фактів знаходження позивача на лікарняних та часткового використання ним невикористаних щорічних відпусток у сукупності (а.с. 90-56, 64-79), враховуючи наявність у позивача станом на 30.03.2015 року невикористаних щорічних відпусток загалом тривалістю 148 календарних днів згідно наданої відповідачем довідки від 15.04.2015 року (а.с. 49), не вбачає в діях позивача жодних порушень норм діючого законодавства України.

Факт нарахування відповідачем компенсації за невикористані відпустки згідно довідки прокуратури Одеської області від 09.04.2015 року № 18-51 вих.-15 (а.с. 80) не спростовує неправомірність дій відповідача щодо надання позивачу відпустку тривалістю лише в 21 календарний день, про що видано наказ № 352к від 05.02.2015 року.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставами для вчинення спірних дій та прийняття рішень покладено на відповідача.

Відповідач не довів суду правомірність вчинених ним дій.

З огляду на вищевикладене, на підставі ст. 10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку всім наданим сторонами на час розгляду справи доказам; суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про визнання неправомірними дій при видачі наказу № 352к від 05.02.2015 року про надання відпустки тривалістю 21 календарний день - задовольнити.

Визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо надання ОСОБА_1 відпустки тривалістю 21 календарний день, про що видано наказ № 352к від 05.02.2015 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 20 квітня 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 22 квітня 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.