Справа № 821/2222/14
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2015р. м. Київ К/800/63212/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Олексієнко М.М. , Пасічник С.С. , розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2014р. у справі за позовом Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області звернулась до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області з вимогами про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 06.06.2014р. ВП №43553081 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 24.07.2014р. позов задоволено. Скасовано постанову Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документу) від 06.06.2014р. ВП №43553081.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2014р. скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судом апеляційної інстанції, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 20.08.2012р. по справі №2а-2453/12/2170 стягнуто податкову заборгованість з ТОВ "Гетьман" в загальній сумі 5 089 408, 46 грн. Вказана постанова набрала законної сили, позивачу видано виконавчий лист, який він направив до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області.

Постановою від 06.06.2014р. ВП №43553081 державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 20.08.2012р. у справі № 2а-2453/12/2170 з тих підстав, що у відповідача немає підстав для відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" та зазначив, що стягнення проводяться безпосередньо органами державної податкової служби, при цьому органи державної виконавчої служби до цього не залучаються.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист, виданий судом, є виконавчим документом в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", строк для пред'явлення його до примусового виконання не пропущено, тому примусове виконання виконавчого листа є обов'язком державного виконавця.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що процедура погашення податкового боргу є самостійною процедурою та органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються (за виключенням положень ст. 87 Податкового кодексу України при виконанні рішень щодо стягнення податкового боргу з фізичних осіб), тому у відповідача були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що в випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється ст.ст. 95 - 99 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 95.3 ст. 95 цього Кодексу стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Із змісту наведеної норми вбачається, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків в рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. № 22.

Цей механізм передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Якщо ж достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абз.2 п. 95.3 ст.95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному п.п. 95.7 - 95.21 ст. 95 Податкового кодексу України.

Отже, чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу. При цьому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються. Відповідно у вказаних випадках немає підстав для відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", оскільки процедура погашення податкового боргу є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами, а саме Податковим кодексом України, а не законодавством про виконавче провадження.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за підвідомчістю виконання рішення.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що оскаржувана постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) винесена державним виконавцем правомірно, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановили обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановлених статтями 237-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя - доповідач В.М. Кочан

судді

М.М. Олексієнко

С.С. Пасічник