Справа № 826/3818/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2015 року 11:39 № 826/3818/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс"
до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві, треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 та публічне акціонерне товариство «Фідобанк», в якій просить:

- визнати протиправною постанову відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №39472765 від 05.09.2013 року, в частині накладання арешту на нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві звільнити з-під арешту нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2015 відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2015 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач протиправно прийняв оскаржувану постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження без наявності підстав для її прийняття, визначених законодавством, оскільки нерухоме майно: трикімнатна квартира, загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є предметом іпотеки, відповідно до іпотечного договору № 2615/0708/88-028-Z-28 від 28.07.2008, а тому товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

В судове засідання 14.04.2015 представник відповідача та представник третьої особи-2 не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Своєї позиції стосовно заявлених позовних вимог відповідач та третя особа-2 суду не повідомили.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір № 2615/0708/88-028 від 28 липня 2008 року, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії в розмірі 110000,00 доларів США на строк з 28 липня 2008 року по 28 липня 2018 року, в той же час забезпеченням зобов'язань позичальника виступає іпотека: трикімнатна квартира, загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, арк. 9-12).

У зв'язку з чим, між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 2615/0708/88-028-Z-28 від 28 липня 2008 року, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержатель належне йому на праві власності майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 69,30 кв.м., житлова 41,80 кв.м. під номером 47, яка знаходиться в буд. АДРЕСА_1 (т. 1, арк. 15-17).

В подальшому, публічним акціонерним товариством «Сведбанк» були відступлені права вимоги, в тому числі і за договорами іпотеки, товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (т. 1, арк. 19, 20-24, 25-26).

Проте, в лютому 2015 року товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" стало відомо, що постановою відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №39472765 від 05.09.2013 року було накладено арешт на нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке є предметом іпотеки, відповідно до іпотечного договору № 2615/0708/88-028-Z-28 від 28.07.2008.

Не погоджуючись з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №39472765 від 05.09.2013 року в даній частині, позивач оскаржив її до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

У відповідності до статті 7 вищевказаного Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 14 вказаного Закону встановлено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Як вбачається з договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, публічне акціонерне товариство «Сведбанк», яке виступало правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах (т. 1, арк. 20-23).

В той же час, згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна встановлено, що обтяження на нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за ЛФ АКБ «ТАС-Комерцбанк», відповідно до договору іпотеки № 560 від 26 січня 2006 року (т. 1, арк. 28).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" має пріоритет над обтяженням щодо нерухомого майна: трикімнатну квартиру, загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки публічне акціонерне товариство «Сведбанк», яке виступало правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» відступило позивачу право вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі і за іпотечним договором № 2615/0708/88-028-Z-28 від 28 липня 2008 року (т. 1, арк. 25-26).

Отже, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Однак, згідно з частиною 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до частини 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Проте, в матеріалах справи відсутня довідка, згідно якої вартість предмету іпотеки (трикімнатна квартира, загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) перевищує розмір заборгованості боржника (ОСОБА_1) перед позивачем як іпотекодержателем, а тому у відповідача були відсутні підстави для застосування вимог частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, судом встановлено, що у відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві були відсутні правові підстави для накладення арешту на нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке передано позивачу в іпотеку, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмету іпотеки.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.02.2014 № К/9991/74324/12 та від 11.09.2013 К/800/1343/13.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" задовольнити.

2. Визнати протиправною постанову відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №39472765 від 05.09.2013 року, в частині накладання арешту на нерухоме майно: трикімнатну квартир, загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

3. Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві звільнити з-під арешту нерухоме майно: трикімнатну квартир, загальною площею 69,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" () судові витрати в сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський