Справа № 396/1488/14-а(2а/396/34/14)
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2015 рокусправа № 396/1488/14-а(2а/396/34/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Проценко О.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області

на постанову : Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2014 року у справі № 396/1488/14-а (2-а/396/34/14)

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області

про: визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати дії управління Пенсійного фонду України у Новоукраїнському районі Кіровоградської області щодо відмови в призначенні їй дострокової пенсії за віком, як матері дитини-інваліда протиправними; зобов`язати управління Пенсійного фонду України у Новоукраїнському районі Кіровоградської області, здійснити їй призначення пенсії за віком як матері дитини-інваліда; визнати достовірність наданих нею довідок районної ЛКК, що є підтвердженням, що дитина мала медичні покази для визнання дитиною-інвалідом до шестирічного віку за станом здоров'я.

Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2014 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано дії управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як матері дитини-інваліда з дитинства по досягненні 50-річного віку протиправними; зобов`язано управління Пенсійного фонду України у Новоукраїнському районі Кіровоградської області здійснити ОСОБА_1 призначення пенсії за віком як матері дитини-інваліда, починаючи з часу звернення. В іншій часині позовних вимог відмовлено. Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, вмотивована тим, що відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року позивач має право на призначення пенсії, вказані норми закону мають вищу юридичну силу ніж підзаконні нормативно-правові акти, що регулюють дані правовідносини. Крім того, суд вказав, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закон України «Про пенсійне забезпечення» не містить такої обов'язкової умови для призначення пенсії за віком матері інваліда з дитинства як встановлення дитині інвалідності до досягнення нею шестирічного віку, а тому пенсійний орган необґрунтовано відмовив позивачу в призначенні такого виду пенсії.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом III групи з дитинства, що підтверджується копією посвідчення, виданого 26.03.2009 року управлінням праці Новоукраїнської РДА, копією свідоцтва про народження, копією корінця медичного висновку №656 на дитину-інваліда з дитинства у віці до 16 років (а.с.10,12,14).

04 квітня 2014 року позивач звернулась до відповідача з письмовим зверненням про призначення їй пенсії за віком як матері дитини-інваліда, на яке Пенсійним фондом України у Новоукраїнському районі Кіровоградської області листом від 17 квітня 2014 року № 897/29-09, яким відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до абз.3 п.3 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 вперше визнано інвалідом 2 листопада 2004 року, тобто у віці 14 років, тому призначення зазначеного виду пенсії можливе у разі наявності висновку МСЕК, що захворювання, котре привело до інвалідності, мало місце до досягнення шестирічного віку.

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем були надані довідки, які підтверджують факт інвалідності її дочки з дитинства, позивач має 15 років страхового стажу та досягла 50 років, то позивач має право на призначення пенсії за віком, згідно ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду про неправомірність дій відповідача, які полягають у відмові в призначенні пенсії за віком згідно ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з огляду на наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла на час звернення позивача до Пенсійного фонду, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_3 і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до абз.4 п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, до прийняття відповідного закону, жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно з п. 25 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Отже визначальним є факт встановлення інвалідності дитині у відповідному віці до досягнення 6 років та факт виховання її (дитини-інваліда) матір'ю до цього віку.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 27.05.2014 у справі №21-133а14 та від 02.12.2014 у справі №21-534а14 та з урахуванням ч.2 ст.244-2 КАС України повинна застосовуватись судом при винесенні рішення у справі.

Судом встановлено, позивачем підтверджено, що відповідний висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, відсутній, за його отриманням позивач в установленому порядку не зверталась.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, відсутній висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина позивача мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно д ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів приходить до висновку, що постанову слід скасувати та прийняти нову якою в позові відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.195, ст.196 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області - задовольнити.

Постанову Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2014 року у справі № 396/1488/14-а (2-а/396/34/14) - скасувати та прийняти нову.

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко