Справа № 824/442/15-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р. м. Чернівці справа № 824/442/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області (далі - відповідач або Реєстраційна служба) про визнання рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень №6118599 від 23.09.2014 р., видане державним реєстратором прав на нерухоме майно на 1/1 будинковолодіння АДРЕСА_1 незаконним з моменту його прийняття та зобов'язання скасувати державну реєстрацію права власності на 1/1 будинковолодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та внести відповідні записи про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Представник позивача надав клопотання, відповідно до змісту якого просить розглянути справу у порядку письмового провадження. Відповідач про день, час та місце слухання справи по суті повідомлений належним чином, однак до суду його представник не з'явився будь-яких клопотань чи заяв суду не надав. За таких обставин, суд, керуючись положеннями ч.ч.4,6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає за можливим розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Відповідно до змісту позову та додатків до нього його вимоги обґрунтовуються наступним.

Так, позивач є власником 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1, у зв'язку із чим звернувся до державного реєстратора Державної реєстраційної служби щодо отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначеного майна. Однак згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №34726653 від 11.03.2015 р. ОСОБА_3 належить 1/1 будинковолодіння АДРЕСА_1. Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно за №34726842 від 11.03.2015 р. співвласниками будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано три особи.

Зазначене процедурно-технічно унеможливлює позивачеві виділити частку із майна спільної часткової власності та припинити право спільної часткової власності.

Без скасування оскаржуваного рішення повна реалізація позивачем його права власності на частину будинку є неможливою, а відповідно до вимог чинного законодавства України, скасування рішення реєстратора може бути здійснене лише за рішенням суду.

Враховуючи дані обставини, позивач вважає таке рішення відповідача незаконним, оскільки порушує його право приватної власності на нерухоме майно.

Відповідач про свою правову позицію щодо предмету позову суд не повідомив.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив наступне.

Так, 11.03.2015 р. позивач звернувся до відповідача для отримання витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1.

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №34726653 від 11.03.2015 р. ОСОБА_3 належить 1/1 будинковолодіння АДРЕСА_1.

Підставою виникнення права власності є ухвала апеляційного суду Чернівецької області у справі №2-10/12 від 12.09.2012 р. (провадження №22ц-979/12).

Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №6118599 від 23.09.2013 р.

Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно за №34726842 від 11.03.2015 р. співвласниками будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 - 1/4 частина; ОСОБА_5 - 1/4 частина; ОСОБА_3- 1/2 частина (підставою виникнення права власності є рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 15.04.2009 р., справа №2-93/2009).

Тобто, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься два різних записи щодо права власності ОСОБА_3 на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1, а саме згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №34726653 від 11.03.2015 р. він є власником 1/1 частини, а відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно за №34726842 від 11.03.2015 р. він є власником 1/2 частини.

Ухвала апеляційного суду Чернівецької області у справі №2-10/12 від 12.09.2012 р. (провадження №22ц-979/12), яка стала підставою для реєстрації за ОСОБА_3 права власності у частці 1/1 будинковолодіння АДРЕСА_1, по своїй процесуально-правовій природі є ухвалою про виправлення описки в рішенні апеляційного суду Чернівецької області від 25.07.2012 р. Згідно цього рішення суду, ОСОБА_3 виділено частку із майна спільної часткової власності та припинено його право спільної часткової власності у будинковолодінні АДРЕСА_1.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступного.

Так, відповідач по справі, у розумінні КАС України, є суб'єктами владних повноважень, які відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення суб'єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим.

При цьому під законністю, враховуючи визначенні ч.3 ст.2 КАС України критерії прийняття суб'єктом владних повноважень рішень, необхідно розуміти чи прийняте рішення на підставі закону, з використанням законних повноважень з тією метою, відповідно до якої це повноваження надається, з дотриманням загального правового принципу рівності всіх перед законом, упереджуючи несправедливість щодо особи відповідно з урахуванням права такої особи на участь у процесі прийняття зазначеного рішення.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р., №1952-IV (далі - Закон №1952) під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 Закону №1952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.19 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Як встановлено судом вище оскаржене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №6118599 від 23.09.2013 р. прийнято на підставі ухвали апеляційного суду Чернівецької області у справі №2-10/12 від 12.09.2012 р. (провадження №22ц-979/12), яка по своїй процесуально-правовій природі є ухвалою про виправлення описки в рішенні апеляційного суду Чернівецької області від 25.07.2012 р.

Дослідженням змісту мотивувальних та резолютивних частин рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25.07.2012 р. та ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 12.09.2012 р. встановлено, що ними за ОСОБА_3 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 у частині 1/1 не визнавалось. Натомість цим рішенням суду ОСОБА_3 виділено частку із майна спільної часткової власності та припинено його право спільної часткової власності у будинковолодінні АДРЕСА_1, а за позивачем та ОСОБА_6 залишено у спільній частковій власності нерухоме майно згідно переліку.

Отже, аналізуючи зазначене, слід прийти до висновку, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 25.07.2012 р. за ОСОБА_3 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в частині 1/1 не визнавалось.

Підставою виникнення права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (1/4 частина), ОСОБА_5 (1/4 частина), ОСОБА_3 (1/2 частина) є рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 15.04.2009 р. у справі №2-93/2009.

За таких обставин, державним реєстратором Реєстраційної служби рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №6118599 від 23.09.2013 р. до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено не вірну інформацію щодо обсягів власності ОСОБА_3 в будинковолодінні АДРЕСА_1 в частині 1/1.

Дане будинковолодіння перебуває у власності трьох осіб, а саме ОСОБА_1 (1/4 частина), ОСОБА_6 (1/4 частина), ОСОБА_3 (1/2 частина).

По своїй правовій природі суть реєстраційних дій полягає у дотриманні державним реєстратором, певного алгоритму у т.ч. технічних дій. Цей алгоритм дій є нормативно визначеним, а тому державний реєстратор зобов'язаний діяти у спосіб ним визначений. Проведення державної реєстрації без дотримання зазначеного алгоритму свідчило б про порушення державним реєстратором вимог Закону №1952.

Реєстраційна дія є похідною дією, по відношенню до правочинів щодо отримання права власності, а тому вона залежить від дій пов'язаних з майном.

У цій справі у державного реєстратора Реєстраційної служби не було законних підстав приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №6118599 від 23.09.2013 р., яким за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в частині 1/1, а тому таке рішення є незаконним.

Чинне законодавство України, а саме Закон №1952 та Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р., №1141 не надає право державному реєстратору самостійно скасовувати державну реєстрацію права власності, у разі внесення ними помилкового запису.

Частиною 2 ст.26 Закону №1952 передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Аналогічний нормативний припис містить п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р., №1141.

Отже, відповідно до чинного законодавства виключно суд може скасувати рішення про державну реєстрацію прав, у разі внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно помилкового запису.

Щодо обраного позивачем способу захисту його порушеного права.

Так, відповідно до позовних вимог позивач просить суд визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №6118599 від 23.09.2013 р. та зобов'язати відповідача скасувати таке рішення та внести відповідний запис про його скасування до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У силу положень ст.26 Закону №1952 та п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р., №1141, з метою відновлення порушеного права суб'єкта звернення до суду, саме на суд покладається обов'язок скасовувати незаконне рішення державного реєстратора, який на підставі судового рішення вносить про це відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із врахуванням того, що суд є суб'єктом правозастосування, він у силу своєї правової природи не може у резолютивній частині рішення дублювати норми законів. До його обов'язків відноситься перевірка рішень суб'єктів владних повноважень на предмет їх законності та вжиття заходів щодо відновлення порушеного права. Тобто, у даному разі має місце не правильне словесне вираження форми захисту прав позивача.

За таких обставин, з метою встановлення юридичною чистоти рішення суду та забезпечення належного захисту прав позивача, суд, керуючись положеннями ч.2 ст.11 КАС України, вважає за необхідним позов ОСОБА_1 до реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції задовольнити у повному обсязі, шляхом визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 6118599 від 23.09.2014 р.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач по справі просить суд стягнути на його користь судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 73,08 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

У зв'язку із задоволенням позову суд присуджує з Державного бюджету України позивачу документально підтверджені судові витрати, сплачені ним у вигляді судового збору.

Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., сплата яких підтверджується довідкою від 03.04.2015 р.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р., № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно із ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 р., №80-VII з 1 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218,00 грн.

40 відсотків від цієї суми становить 487,2 грн. Ця сума є максимальним розміром компенсації витрат на правову допомогу за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що особа, яка надавала правову допомогу позивачеві, у судовому засіданні безпосередньої участі не приймала, оскільки рішення у цій справі ухвалювалось у порядку письмового провадження, з матеріалами справи в суді не ознайомлювалась. Також, зазначена особа участі під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням не приймала, оскільки такі дії не проводились.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що особа яка надавала правову допомогу позивачеві сприяла у підготовці документів останньому для звернення до суду із позовом. Суд оцінює цю роботу, як таку, що в часових рамках проведена в межах однієї години, а тому присуджує на користь позивача з Державного бюджету України документально підтверджені витрати на правову допомогу у сумі 487,2 грн.

Керуючись ст.ст.158 - 163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції про скасування рішення - задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 6118599 від 23.09.2014 р. на 1/1 будинковолодіння АДРЕСА_1 винесене державним реєстратором реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 документально підтвердженні судові витрати у вигляді сплаченого квитанцією №41.300.0/33546 від 19.03.2015 р. судового збору у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 487,2 грн.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.В. Анісімов