Справа № 826/5786/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 квітня 2015 року 11:05 № 826/5786/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
доВідділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві
про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві, у якій просить суд визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача при виконанні виконавчого листа Окружного суду міста Києва від 19.08.2010 по справі №2а-13765/09/2670 про стягнення з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс» на користь Миколаївського обласного відділення Фонду страхування з тимчасової втрати працездатності 765,33 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача 765,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постанова відповідача про повернення виконавчого документа стягувачеві винесена в рамках виконавчого провадження №41592583 від 22.12.2014 є незаконною, так як підставою для винесення даної постанови став обов'язок позивача пред'явити виконавчий документ до Державної казначейської служби України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». За таких підстав відповідач повинен був в триденний термін відмовити позивачу у відкритті виконавчого провадження, однак виконавчий документ був прийнятий до виконання, після чого 23.01.2014 було відкрите виконавче провадження, однак лише через 22.12.2014була винесена постанова про повернення виконавчого документа. Позивач вказує на те, що бездіяльність посадових осіб відповідача при виконанні рішення суду, призвела до збитків Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у розмірі 765,33 грн.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач 16.01.2014 направив заяву про відкриття виконавчого провадження та виконавчий лист від 19.08.2010 начальнику відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві.

23 січня 2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в місті Києві була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 41592583 на підставі виконавчого листа № 2а-13765/09/2670, якою було встановлено строки самостійного виконання рішення боржником до 29.01.2014. Однак, документального підтвердження про виконання даної постанови боржником позивач не отримав.

06 червня 2014 позивач знову звернувся до позивача, так як станом на 06.06.2014 в Єдиному Державному реєстрі виконавчих проваджень, крім постанови про відкриття виконавчого провадження, не було зареєстровано жодних інших документів.

22 грудня 2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в місті Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві в рамках виконавчого провадження

№ 41592583, з підстав, визначених у пункті 3 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Вважаючи протиправною протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача при виконанні виконавчого листа Окружного суду міста Києва від 19.08.2010 по справі №2а-13765/09/2670, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з положеннями частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постановою відповідача від 23.01.2014 відкрито виконавче провадження та запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду до 29.01.2014.

Матеріалами справи підтверджується, що рішення суду по адміністративній справі № 2а-13765/09/2670, у строк до 29.01.2014, самостійно боржником виконано не було.

Втім, матеріали справи також не містять в собі доказів того, що 30.01.2014 відповідач почав вчиняти дії, направлені на примусове виконання судового рішення.

Повернення виконавчого документа стягувачу з огляду на положення порядку

№ 845 від 03.08.2011 є безпідставним, враховуючи наступне.

Згідно ч. 1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державні підприємства, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до п. 3 Постанови № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені ч. 1 ст.2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності 01.01.2013. Виконавчий лист виданий 19.08.2010. Відтак, вказаний виконавчий документ повинен був подаватися до органів державної виконавчої служби протягом 6 місяців, що і було зроблено позивачем при направленні виконавчого листа 18.03.2013 до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції.

За наслідками подання 18.03.2013 позивачем до ВДВС Печерського району РУЮ у місті Києві заяви про відкриття виконавчого провадження, постановою ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві відмовлено у відкритті виконавчого провадження по виконавчому листу № 2а-13765/09/2670 від 19.08.2010.

20 травня 2013 позивач подав скаргу на ім'я начальника ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві, в якій просив скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та відкрити виконавче провадження.

Після цього, 16.01.2014, позивач звернувся до відповідача з заявою про відкриття провадження, на підставі якої відповідачем було винесено постанову від 23.01.2014 про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цім Законом.

Таким чином, пред'явлення виконавчого листа у січні 2014 до відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У відповідності до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника та інше.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15.03.2001, пункт 68).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Будь-яких заперечень чи пояснень щодо невиконання виконавчого листа Окружного суду міста Києва від 19.08.2010 по справі №2а-13765/09/2670 про стягнення з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс» на користь Миколаївського обласного відділення Фонду страхування з тимчасової втрати працездатності 765,33 грн. відповідач до суду не надав.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що виконавчі дії не були проведені відповідачем протягом 6 місяців з дати відкриття виконавчого провадження - 23.01.2014, а виконавче провадження при цьому не зупинялось, виконавчі дії не відкладались, то суд приходить до висновку про наявність факту протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача при виконанні виконавчого листа Окружного суду міста Києва від 19.08.2010 по справі №2а-13765/09/2670 про стягнення з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс» на користь Миколаївського обласного відділення Фонду страхування з тимчасової втрати працездатності 765,33 грн.

Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 765,33 грн. задоволенню не підлягає, як необґрунтована, адже позивача не зазначає, на підставі яких норм чинного законодавства України, суд має право стягнути з суб'єкта владних повноважень заборгованість іншої особи.

Судом, в свою чергу, встановлено відсутність таких правових норм, в межах чинного законодавства України, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов - Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві при виконанні виконавчого листа Окружного суду міста Києва від 19.08.2010 по справі №2а-13765/09/2670 про стягнення з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс» на користь Миколаївського обласного відділення Фонду страхування з тимчасової втрати працездатності 765,33 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський