Справа № 816/3161/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 р.Справа № 816/3161/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фінансової інспекції в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2015р. по справі № 816/3161/14

за позовом Державної фінансової інспекції в Полтавській області

до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області Приватне підприємство "Кременчуктрансбудпроект"

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

11 серпня 2014 року Державна фінансова інспекція в Полтавській області звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Приватне підприємство "Кременчуктрансбудпроект", про зобов'язання виконати пункти 1 - 3 вимоги від 28.05.2014 №01-14/1198, а саме:

п.1 - відобразити в обліку дебіторську заборгованість ПП "Кременчуктрансбудпроект" в сумі 38 354, 66 гривень. Стягнути на користь виконкому зайво отримані грошові кошти ПП "Кременчуктрансбудпроект" та забезпечити їх повернення до бюджету Автозаводського району м. Кременчука;

п. 2 - забезпечити відшкодування вартості понаднормово списаних паливно - мастильних матеріалів на загальну суму 7993,6 грн.;

п. 3 - стягнути кошти за сплачені виконкомом послуги з теплопостачання, спожиті службою у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука у сумі 42331,83 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2015р. задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою позивач подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин справи та просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2015р. , прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Представником Державної фінансової інспекції в Полтавській області подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник інспекції залучений до розгляду іншої справи , тому не може прийняти участь в судовому засіданні поданій справі.

Колегія суддів не задовольняє клопотання Державної фінансової інспекції в Полтавській області про відкладення розгляду справи, вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутність у судовому засіданні позивача та його представника, оскільки Державна фінансова інспекція в Полтавській області не позбавлена можливості залучити до участі у справі та для представництва її інтересів у суді іншого представника.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що з 03 лютого 2014 року по 25 квітня 2014 року відповідно до 2.3.6.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в Полтавській області на І квартал 2014 року ревізійною групою Кременчуцької об'єднаної державної фінансової інспекції (керівник групи - головний державний фінансовий інспектор Кременчуцької ОДФІ Плющевська Л.О.), згідно направлення на проведення ревізії від 03 лютого 2014 року № 30 проведено планову виїзну ревізію виконання районного бюджету та фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Автозаводської районної ради Кременчука за період з 01 грудня 2010 року по 31 січня 2014 року.

За результатами ревізії складено акт від 06 травня 2014 року № 01-21-015 (а.с. 193-214, т.1) на підставі якого винесено вимогу про усунення виявлених ревізією порушень від 28 травня 2014 року № 01-14/1198, а саме: 1. Відобразити в обліку дебіторську заборгованість ПП "Кременчуктрансбудпроект" в сумі 38354,66грн. Стягнути на користь виконкому зайво отримані грошові кошти ПП "Кременчуктрансбудпроект" та забезпечити їх повернення до бюджету Автозаводського району м. Кременчука. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвих грошових виплатах шкоду у порядку та розмірі, встановлених чинним законодавством. У разі необхідності вказане питання вирішити у судовому порядку шляхом подання позову до ПП "Кременчуктрансбудпроект"; 2. Забезпечити відшкодування вартова понаднормово списа спи паливно-мастильних матері мате на загальна суму 7993,60 грн. В іншому випадку стягнуся з осіб, винних у зайвому списанні паливно-мастильних матеріалів шкоду у порядку та розмірі, встановленому чинним законодавством. У разі необхідності вказане питання вирішити у судовому порядку шляхом подання позову; 3. Стягнути кошти за сплачені виконкомом послуги з теплопостачання, спожиті службою у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської район рай ради м. Кременчука у сумі 42331,83 грн. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвих грошових виплатах шкоду у порядку та розмірі, встановлених чинним законодавством. У разі необхідності вказане питання вирішити у судовому порядку шляхом подання позову до служби у справах дітей; 4. Прийняти до відома факт застосування фінансової санкції у вигляді зменшення бюджетних асигнувань на суму нецільового використання бюджетних коштів в сумі 2970 грн.

У визначений вимогою від 01-14/1198 від 28.05.2014 строк відповідачем не надано інформації про повне її виконання, тому Державна фінансова інспекція в Полтавській області звернулася до суду із позовом про зобов'язання відповідача виконати пункти 1-3 вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог , оскільки збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю та не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії, відображення дебіторської заборгованості на підставі вимоги органу державного фінансового контролю, тому такі вимоги є необгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26.01.1993 № 2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (надалі - Закон № 2939-ХІІ) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно частини першої статті 8 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" орган державного фінансового контролю: здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тобто , у органу державного фінансового контролю наявне права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів справи вбачається, що ДФІ в Полтавській області пред'явила вимоги, які вказують на виявлені при ревізії збитки, їхній розмір та заявлена вимога про їх стягнення.

Враховуючи те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Наведена правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України , викладеною в постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14), 28 жовтня 2014 року (справа № 21-462а14).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

На підставі наведеного , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що позовні вимоги про зобов'язання відповідача виконати пункт 1 (в частині стягнення зайво отриманих коштів), пункти 2, 3 вимоги від 28.05.2014 № 01-14/1198 не підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог про зобов'язання відповідача виконати пункт 1 вимоги від 28.05.2014 №01-14/1198 в частині відображення дебіторської заборгованості в сумі 38 354,66, виходячи з наступного.

З акту перевірки від 06.05.2014 №01-21-015 вбачається , що виконавчим комітетом Автозаводської районної ради м. Кременчука у грудні 2011 року проведено оплату ПП "Кременчуктрансбудпроект" в сумі 38 354,66 грн за фактично неотримані послуги по вивезенню опалого листя, сміття та відходів зі стихійних звалищ у місцях загального користування на території Автозаводського району м. Кременчука та віднесено на видатки установи, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України, ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік" та фінансову звітність в Україні". Дане порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму (а.с.57 т. 2).

Відповідно до Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов'язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.04.2014 № 372, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16.04.2014 за № 426/25203 (надалі - Порядок № 372), дебіторами є - юридичні та фізичні особи, які внаслідок минулих подій заборгували установі певні суми грошових коштів, їх еквівалентів або інших активів, а дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів установі на певну дату.

Пунктами 3.1., 3.2. Порядку № 372 передбачено, що активи установи у формі дебіторської заборгованості включають розрахунки з покупцями, замовниками та різними дебіторами (розрахунки у порядку планових платежів, з підзвітними особами, з відшкодування завданих збитків, з іншими дебіторами та державними цільовими фондами). Дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання установою майбутніх економічних вигід або досягнення поставленої мети та/або задоволення потреб установи і може бути достовірно визначена її сума.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (надалі - Положення № 88) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Пунктом 2.4 Положення № 88 передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пунктів 2.15, 2.16 Положення № 88 первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників. У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

З матеріалів справи вбачається , що на виконання договору про надання послуг №0058 від 16.12.2011р., укладеного виконавчим комітетом Автозаводської районної ради м. Кременчука із Приватним підприємством "Кременчуктрансбудпроект" сторонами 23.12.2011р. та 27.12.2011р. підписано акти приймання виконаних робіт (послуг) (а.с. 69, 70 т.3).

Відповідно до платіжних доручень №231 від 28.12.2011 та №223 від 27.12.2011 виконавчим комітетом Автозаводської районної ради м. Кременчук проведено розрахунки відповідно до договору про надання послуг №0058 від 16.12.2011 в повному обсязі (а.с.58 на звороті, 59, т. 3).

Тобто, кредиторська та дебіторська заборгованість ПП "Кременчуктрансбудпроект" відсутня.

Чинним законодавством не передбачено процедури відображення дебіторської заборгованості на підставі вимоги органу державного фінансового контролю, при цьому доказів наявності інших підстав для обліку відповідачем дебіторської заборгованості Приватного підприємства "Кременчуктрансбудпроект" позивачем до суду не надано, розмір збитків, які позивач вважає дебіторською заборгованістю відповідача, підлягає доведенню у судовому порядку, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача виконати п.1 вимоги від 28.05.2014 №01-14/1198 в частині відображення дебіторської заборгованості є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позовні вимоги Державної фінансової інспекції в Полтавській області не правомірні, не обґрунтовані і не підлягають .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правомірність висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2015р. по справі № 816/3161/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 17.04.2015 р.