Справа № 2а-10871/11/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2015р. м. Київ К/9991/63620/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року

у справі № 2а-10871/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Снейк»

до Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Снейк» (далі - ТОВ «Снейк»; позивач) звернулось до суду з позовом до Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі - Основ'янська МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС; відповідач) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25 травня 2011 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи назване рішення, суд першої інстанції дійшов, зокрема, висновку про те, що позивач мав право включити до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, що надійшли із запізненням, лише за умови наявності документального підтвердження такого запізнення, а саме - листа з рекомендованим повідомленням про вручення із зазначенням на ньому відбитку календарного поштового штемпеля, документів про відрядження працівників позивача до контрагентів або навпаки, чого товариством не представлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року апеляційну скаргу ТОВ «Снейк» задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2012 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 25 травня 2011 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року та залишення без змін постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2012 року.

Крім того, Основ'янською МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Основ'янської МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС на Основ'янську об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Снейк» (відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність в будівництві № 1-Г від 27 листопада 2006 року, укладеного із Страховою компанією «Перспектива») з питань достовірності виникнення від'ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2010 року, достовірності виникнення залишку від'ємного значення з податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за лютий 2011 року, за результатами якої складено акт № 1651/07-008/483432362 від 20 квітня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки Основ'янською МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25 травня 2011 року, яким договору зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 3 054 332,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 763 583,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження, названий акт індивідуальної дії скасовано в частині визначення суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 763 582,00 грн., а в решті - залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення договором пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент подання відповідного уточнюючого розрахунку; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним включенням до складу податкового кредиту в грудні 2010 року (шляхом подання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 16 лютого 2011 року) сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу постачальниками в 2008 - 2009 роках.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виписки на адресу договору спірних податкових накладних; далі - Закон № 168/97-ВР) визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

За правилами підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Отримання такої скарги є підставою для проведення позапланової виїзної перевірки такого постачальника для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з цього податку за такою цивільно-правовою операцією.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, якщо платник не скористався правом подачі заяви, передбаченим підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, та не звернувся до контролюючого органу із скаргою, то він не має права включати до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість, не підтверджену податковою накладною.

Водночас у випадку, коли право платника податку на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких фактично відбулись господарські операції, суми податку на додану вартість, вказані в таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в межах строку давності, встановленого підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виписки на адресу договору спірних податкових накладних).

Крім того, враховуючи те, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано не прийняв до уваги підтримані судом першої інстанції доводи Основ'янської МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС про протиправність формування договором у 2011 році податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних у 2008 - 2009 роках, адже за правилами пункту 198.6 статті 198 ПК України право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, на переконання відповідача, зберігається за платником протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на те, що на час складення податкових накладних, за якими контролюючий орган визнав незаконним здійснення уточнення податкового кредиту з податку на додану вартість, строк правової дії цих податкових документів визначено не було, а право платнику на подання уточнюючого розрахунку в разі самостійного виявлення помилок у показниках раніше поданих податкових декларацій надавалось протягом 1095 днів, суд апеляційної інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про протиправність оспорюваного акту індивідуальної дії.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача - Основ'янську міжрайонну державну податкову інспекцію м. Харкова Харківської області Державної податкової служби її правонаступником - Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Касаційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.