Справа № 1715/9909/12
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Доля В.А.
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
ПОСТАНОВА

іменем України

"07" квітня 2015 р. Справа № 1715/9909/12

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бондарчука І.Ф.

суддів: Франовської К.С.

Хаюка С.М.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю апелянтів, представників відповідача та третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "13" лютого 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Рівненської міської ради Рівненської області, Об'єднання співвласників гуртожитку "Фортеця" про визнання неправомірною діяльності Рівненської міської ради ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати неправомірною бездіяльність Рівненської міської ради щодо не переведення нежилих приміщень гуртожитку по АДРЕСА_4, а саме кімнат №№ 12, 22, 52, 53,523 в житлові, зобов'язати ОСГ «Фортеця», як балансоотримувача гуртожитку по АДРЕСА_4, привести у відповідність до санітарних і технічних норм кімнати № 12 та № 22, визнати придатними для проживання кімнати в гуртожитку по АДРЕСА_4 № 12, 22, 52, 53, 523 визнати право на отримання кімнат у гуртожитку по АДРЕСА_4, а саме ОСОБА_5 - № 22, ОСОБА_7 - № 12, ОСОБА_4 - № 52; ОСОБА_3 - № 53 ОСОБА_6 - №523.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що всупереч ст. 47 Конституції України, Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», Закону України «При приватизацію державного житлового фонду», відповідач не вирішив питання переведення приміщень у гуртожитку по АДРЕСА_4, які не експлуатуються як житлові та надати кожному із них в користування окрему кімнату в гуртожитку. Вказані приміщення не належать до допоміжних. Звертаючись до міського голови з приводу даного питання, отримали відповідь № В - 468/3 від 18.06.2012 р. , що проведено комісійне обстеження приміщень № 52 та № 53, і після отримання висновків комісії буде прийнято рішення щодо подальшого використання.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст.195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції покликався на те, що жодних обставин щодо визнання протиправною бездіяльності Рівненської міської ради не встановлено.

Проте, колегія суддів не погоджується з наведеним висновком, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно рішення Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року за № 510, гуртожиток, що розташований по АДРЕСА_4, був прийнятий в комунальну власність міста, як цілісний майновий комплекс без зміни цільового його призначення.

12 липня 2012 року Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців виконавчого комітету Рівненської міської ради було зареєстровано об'єднання співвласників гуртожитку № 6 по АДРЕСА_4 «Фортеця». В цей же день проведена реєстрація Статуту об'єднання співвласників гуртожитку № 6 по АДРЕСА_4 «Фортеця», затвердженого Установчими зборами Об'єднання співвласників гуртожитку Будинку № 6 по АДРЕСА_4 «Фортеця», протокол №1 від 17 травня 2012 року.

Згідно акта приймання - передачі об'єкта в управління з управління (з балансу) від 25 вересня 2012 року гуртожиток, що розташований по АДРЕСА_4, передано як цілісний майновий комплекс Об'єднанню співвласників гуртожитку № 6 по АДРЕСА_4 «Фортеця».

З матеріалів справи вбачається , що приміщення, щодо яких заявлені позовні вимоги, зазначені в експлікації під номерами 12, 22, 52, 53,523. Приміщення № 12 позначено «приміщеннями» гуртожитків, площею 23,0 кв. м., а приміщення № № 22, 52 та 53 площею, відповідно, 11,8, 13,8 та 16, 2 кв. м..

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 47 Конституції України кожному гарантує право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно пп. 2 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать власні повноваження з вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Органи місцевого самоврядування в межах своє компетенції мають право розпоряджатися комунальним майном, та змінювати категорію приміщень, будинків, споруд.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 11 Житлового Кодексу України переведення нежитлових будинків (їх частин), нежитлових приміщень до складу житлових здійснюється у разі дотримання таких умов:

1) волевиявлення власника приміщення;

2) наявність письмової згоди на переведення нежитлових приміщень до складу житлових, що надана заінтересованими особами (співвласниками, особами, які користуються такими та суміжними приміщеннями і майнові або немайнові права та інтереси яких можуть бути порушені);

3) наявність висновків державних органів, підготовлених відповідно до законодавства щодо можливості переведення нежитлових будинків (їх частин), нежитлових приміщень у житлові.

Рішенням міської ради, як правило, затверджується Порядок переведення житлових приміщень у нежитлові та їх реконструкції, проте у справі доказів про затвердження такого Положення Рівненською міською радою, немає.

Згідно пункту 3 Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року (далі - Положення) обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби.

Відповідно до пункту 5 Положення якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту.

В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання.

Пунктом б Положення передбачено, що для обстеження стану жилих будинків, зазначених в абзаці другому пункту 5 цього Положення, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію в такому складі: заступник голови виконавчого комітету місцевої Ради (голова комісії), начальник управління (відділу) житлового (комунального) господарства виконавчого комітету місцевої Ради (заступник голови комісії), представник органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби, представник відділу (управління) у справах будівництва і архітектури виконавчого комітету місцевої Ради або районний архітектор, представник органу державного пожежного нагляду, депутат місцевої Ради, інженер житлово-експлуатаційної організації (секретар комісії), представник громадського будинкового комітету.

При обстеженні стану жилих будинків відомчого або громадського житлового фонду до складу комісії включається також представник органу, який здійснює управління відповідним фондом.

Комісія має право залучати в установленому порядку фахівців проектних, науково-дослідних та інших організацій.

Пунктом 8 Положення передбачено, що виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів розглядає подані комісією матеріали і приймає рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання. У випадках, коли виконавчий комітет місцевої Ради дійде висновку про можливість і доцільність усунення негативних факторів шляхом проведення капітального ремонту жилого будинку (жилого приміщення), він приймає рішення про проведення такого ремонту.

Як вбачається із матеріалів справи, отримуючи численні звернення позивачів з питання переведення нежитлових приміщень гуртожитку в житлові, по суті не розглянула питання про можливість та доцільність проведення ремонтних робіт або капітального ремонту вказаних нежитлових приміщень на предмет можливості їх переведення в житлові.

Колегія суддів констатує і той факт, що виконання робіт з перебудови та перепланування нежитлових приміщень у багатоквартирних будинках з подальшим використанням їх як житлових приміщень повинно здійснюватись за згодою співвласників будинку та без обмеження їх інтересів та житлових прав.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про переведення жилих приміщень державної, колективної, приватної форм власності у нежилі» власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/04 від 02.03.2004 року у справі про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та статей 1,10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) передбачено, що допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 вказаного Закону, стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що пунктом 1 частини статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є верховенство права.

В Рішенні Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Одним із аспектів правової визначеності за змістом судової практики Європейського суду з прав людини є принцип захисту законних очікувань. Законні очікування - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, яке прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права.

Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Колегія суддів зазначає, що позивачі мали обґрунтовані очікування щодо дотримання суб'єктом владних повноважень при зверненні до нього з відповідними заявами, вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, тобто, розраховували на те, що суб'єкт владних повноважень діятиме на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Відповідачем у справі, - Рівненською міською радою , як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів та не доведено правомірності бездіяльності у вирішенні порушених позивачем питань.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без дотриманням норм матеріального та процесуального права, постанова суду першої інстанції не ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги її спростовують, тому наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що для належного захисту прав позивачів слід зобов'язати Рівненську міську раду розглянути питання за заявами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 щодо переведення нежилих приміщень гуртожитку по вул. Коцюбинського ,6 м. Рівне , а саме № 12,22,52,53,523 в жилі приміщення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "13" лютого 2015 р. скасувати та прийняти нову .

Позов задовольнити частково.

Зобов"язати Рівненську міську раду розглянути питання за заявами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 щодо переведення нежилих приміщень гуртожитку по вул. Коцюбинського ,6 м. Рівне , а саме № 12,22,52,53,523 в жилі приміщення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Ф.Бондарчук

судді: К.С. Франовська

С.М.Хаюк

Повний текст cудового рішення виготовлено "10" квітня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_8 АДРЕСА_1,33000

3 - ОСОБА_4 АДРЕСА_2,33000

4 - ОСОБА_5 АДРЕСА_3,33000

5- ОСОБА_6 АДРЕСА_4,33000

6 - ОСОБА_7 АДРЕСА_5,33000

7- відповідачу/відповідачам: Рівненська міська рада Рівненської області вул. Соборна, 12-А,м.Рівне,Рівненська область,33000

8-третій особі: Об'єднання співвласників гуртожитку "Фортеця" - АДРЕСА_4,33000,