Справа № 810/4521/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4521/14 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2014 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.01.2014 №, рішення від 10.04.2014 № 6 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.04.2014 № 1ф.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 09.01.2014 № 6/17-2/НОМЕР_1, згідно з яким контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема: п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177, п. 178.6 ст. 178 ПК України, п.п. 1, 3, 4 Наказу ДПС України від 24.12.2010 № 1025 Про затвердження форми книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та порядку її ведення, зареєстрованого в Мінюсті 30.12.2010 за № 1425/18720, в частині неналежного ведення Книги обліку доходів і витрат; п. 176.1 ст. 176, п.п. 177.2, 177.4, 177.10 ст. 177 ПК України, що призвело до заниження зобов'язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 - 2012 роки у сумі 60 682,00 грн.; п. 1 ч. 1 ст. 7, п.п. 1, 2, 5, 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження зобов'язань зі сплати єдиного внеску у сумі 131 391,00 грн.

На підставі висновків вказаного акту відповідачем прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 21.01.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 75 853,00 грн., з яких 60 682,00 грн. за основним платежем, та 15 171,00 грн. - штрафних фінансових санкцій;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.01.2014 № 1.

За наслідками адміністративного оскарження рішенням Міндоходів України від 23.03. 2014 №1762/Е/99-99-10-01-07-15 про результати розгляду скарги рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.01.2014 № 1 скасовано.

Водночас, 10.04.2014 відповідачем прийнято рішення № 6 Про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску про сплату 8821,00 грн., та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 1ф від 10.04.2014 про сплату 131391,00 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Не погоджуючись з висновками та прийнятими на їх підставі рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими, відповідно спірні рішення підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Як вірно встановлено судом, ОСОБА_5 є фізичною особою-підприємцем, як платник податків перебуває на обліку в ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області ГУ Міндоходів у Київській області, до видів діяльності позивача відноситься роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, алкогольними напоями та тютюновими виробами, надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого майна, громадське харчування.

Згідно з пунктом 176.1 статті 176 Податкового кодексу України (ПК України) 176.1. Платники податку зобов'язані зокрема вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За змістом п. 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Згідно з Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 №1025, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 за №1425/18720, фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій щоденно на підставі первинних документів здійснюються записи про операції, що відбулися у звітному (податковому) періоді. Зокрема, у графі 5 відображається загальна вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей. У графі 6 відображається сума витрат, яка безпосередньо пов'язана з отриманням доходу. Самозайняті особи, які використовують найману працю, заповнюють графи 7 та 8.

Відповідно до п. 4 вищеназваного Порядку № 1025 дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік).

Так, в акті перевірки відповідачем встановлено завищення позивачем валових витрат у 2011 році в сумі 129 743,80 грн., у 2012 році - 248 904,28 грн., при цьому будь-які доводи відносно того, які саме витрати позивачем не підтверджено, відсутні.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не оспорюється, що у поданих до податкового органу деклараціях про доходи за 2011 рік позивачем задекларовано витрати на загальну суму 149 466,55 грн., за 2012 рік - 305203,85 грн.

У пункті 2.3 акту перевірки зазначено витрати у сумі 19 722,75 грн. за 2011 рік, та в 56 299,57 грн. - за 2012 рік.

Хоча за змістом самого акту перевірки вбачається, що відповідачем відображено значно більші суми, які згідно Податкового Кодексу відносяться до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, а саме - в п.1.22 Акту вказано про те, що позивачем нарахована заробітна плата найманих осіб і відображена в таблиці за 2011 рік в сумі 56 367 грн. (12450+13410+13860+16647), за 2012 рік - 87 319 грн. (22204+21446+22102+21567). З даних сум позивачем сплачено податок з доходів фізичних осіб в загальному розмірі 20 272,77 грн. без порушень, про що відображено в п.2.4 Акту перевірки.

Також з виплаченої заробітної плати найманим працівникам позивачем сплачено єдиний соціальний внесок по класу 5 професійного ризику виробництва в розмірі 36,8% у сумі 20 743 грн. за 2011 рік, та у сумі 32 133 грн. за 2012 рік.

Крім того, позивачем сплачено єдиний соціальний внесок за себе за 2011 рік у сумі 8 588,77 грн., та за 2011 рік у сумі 11292 грн., про що вказано в п.2.12 Акту перевірки

Також, відображено інші витрати, що пов'язані з підприємницькою діяльністю, а саме - в пп. 1.16.1 вказано суму сплати за придбання ліцензії у 2011 та 2012 роках по 750 грн., суму сплати збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства в розмірі 1 574 грн. та 2 993 грн. відповідно у 2011 та 2012 роках, суму сплати орендної плати за земельні ділянки в розмірі 1 481,38 грн. та 81 681,01 грн. відповідно у 2011 та 2012 роках.

В п.п. 2.6, 2.7 Акту перевірки вказано про те, що порушень правильності нарахування та перерахування збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства та справляння орендної плати за земельні ділянки не встановлено.

Крім того, до суми витрат в податкових деклараціях за 2011 та 2012 роки позивачем включено вартість придбання реалізованого товару.

Документи, пов'язані з придбанням реалізованого товару до перевірку були надані у повному обсязі, що підтверджується в пп. 2.5.2 п. 2.5 Акту перевірки, оскільки податковий кредит безпосередньо пов'язаний з придбанням товару для подальшої його реалізації, а перевіркою порушень визначення податкового кредиту не встановлено.

Відповідач, в тому числі в апеляційній скарзі, зазначає про недостовірність відображення сум витрат, яка безпосередньо пов'язана з отриманням доходу, проте не наводить жодних мотивів і обґрунтувань відносно того, в чому саме під час перевірки було виявлено таку недостовірність.

Позивачем, в свою чергу, надано письмові пояснення із зазначенням структури понесених і відображених ним у податковому обліку витрат за 2011 та 2012 рік.

На підтвердження цих обставин надано копії первинних документів, що подавалися в тому числі до перевірки, зокрема накладні на придбання товару, чеки РРО постачальників, платіжні документи, а також документи, якими підтверджується заробітна плата найманих працівників, сплата орендної лати за землю, сплату єдиного соціального внеску, плату за придбання ліцензій.

Зважаючи на викладене, висновки податкового органу, викладені в акті перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а відтак і правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем не недоведені, хоча в силу вимог частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У зв'язку із цим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішення від 10.04.2014 № 6 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.04.2014 № 1ф, судова колегія виходить з такого.

Відповідно до пп. 4 п.1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Статтею 6 цього Закону встановлено обов'язки платників єдиного внеску, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску, на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Статтею 8 цього ж Закону визначено розміри єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що підставою для нарахування позивачу зобов'язань зі сплати єдиного внеску та винесення вимоги про сплату нарахованих податковим органом сум внеску є висновок про порушення вимог податкового законодавства, що відображені в п.п. 2.2 та 2.3 розділу 2 акта перевірки, зокрема щодо завищення витрат у 2011-2012 рр. на загальну суму 378648,00 грн.

Водночас, оскільки під час розгляду даної справи судом встановлено, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог закону в цій частині є необґрунтованими, відповідно, рішення про застосування штрафних санкцій від 10.04.2014 № 6 та вимога про сплату боргу (недоїмки) №1ф від 10.04.2014 також є протиправними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2014 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддіА.Б Парінов

О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 20 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.