Справа № 223/583/14-а
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Жамбровський С.І.
Суддя-доповідач - Юрко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року справа № 223/583/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрко І.В., суддів: Міронової Г.М., Блохіна А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледарі Донецької області на постанову Вугледарського міського суду Донецької області від 21 липня 2014 року у справі № 223/583/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледарі Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 01.07.2014 року звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледарі Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, яким просив визнати незаконними дії відповідача у зменшенні їй з 01.02.2013 року пенсії у зв'язку з втратою годувальника; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, виходячи з розміру, який був встановлений до 01.02.2013 року.

Постановою Вугледарського міського суду Донецької області від 21 липня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледарі Донецької області по перерахунку та зменшенню з 01.02.2013 року раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 по втраті годувальника, неправомірними.

Скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледарі Донецької області про перерахунок пенсії ОСОБА_2 по втраті годувальника, з 01.02.2013 року як неправомірне.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледарі Донецької області з 01.02.2013 року та в подальшому сплачувати ОСОБА_2 пенсію відповідно до протоколу року про призначення пенсії ОСОБА_2 по втраті годувальника з 20.07.2012 року.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційна скаргу, в якій з посиланням на порушення судом матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, апелянт просив скасувати постанову, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, зазначив, що перерахунок пенсій здійснений у зв'язку з проведенням коригування розміру середньої заробітної плати, а саме, застосовано показник за 2007 рокуи в розмірі 1197,91 грн., тобто відповідачем виправлено помилку, яка була допущена при призначенні пенсії.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Позивач надіслала до апеляційного суду заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Колегія суддів розглядає дану справу відповідно вимогам ст. 197 КАС України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з липня 2012 року позивачка -ОСОБА_2 перебувала на обліку у відповідача та отримувала пенсію по інвалідності.

Чоловік позивачки - ОСОБА_3 перебував на обліку відповідача та отримував пенсію за віком в розмірі 4120,17 грн., виходячи із середнього розміру його заробітної плати 5307,24 грн. (а.с. 57-58).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у зв'язку з загальним захворюванням, не пов'язаним з виробництвом.

17.10.2012 року позивачка з письмовою заявою звернулась до Управління Пенсійного Фонду України в м.Вугледарі Донецької області про переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника (а.с.62).

Розпорядженням відповідача № 154592 від 25.10.2012 року ОСОБА_2 була призначена пенсія по втраті годувальника відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 2060,09 гр. - 50 % від пенсії за віком померлого годувальника (а.с 57-58).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що для розрахунку призначеної позивачці пенсії прийнято розмір пенсії її чоловіка, яку він отримував на день смерті.

Розпорядженням № 154592 від 25.01.2013 року відповідач здійснив перерахунок призначеної позивачу пенсії по втраті годувальника з 01.02.2013 року, застосувавши середньомісячний заробіток померлого годувальника за 2007 рік в сумі 4376,99 грн., відповідно визначив пенсію за віком померлого чоловіка позивачки в розмірі 3428,56 грн., а пенсію позивача по втраті годувальника - в сумі 1714,28 грн. (а.с. 7).

Вказане розпорядження і оскаржує позивачка.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності перерахунку пенсії.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 37 цього Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлений ст. 40 вказаного Закону, за приписами ч. 1 якого для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Як визначено ч. 2 ст. 40 цього Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Тобто, при визначення розміру заробітної плати для обчислення пенсії, дійсно, необхідно застосовувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні.

В даному випадку при призначенні пенсії відповідачем застосовувався показник середньої заробітної плати за 2010 року, а при здійсненні перерахунку застосований показник середньої заробітної плати за 2007 року.

При цьому таке застосування апелянт обґрунтовує внесенням змін до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту- Закон № 1058).

Дійсно, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» частина 3 статті 45 Закону № 1058 викладена в наступній редакції:

«Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.».

Тобто, дана правова норма жодним чином не стосується питання визначення показника середньої заробітної плати при призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника, а регулює визначення розміру заробітної плати та застосування показника середньої заробітної плати при переведенні з одного виду пенсії на іншій.

Абзацом 4 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визначено, що якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Сукупність зазначених правових норм дає суду апеляційної інстанції підстави вважати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність перерахунку пенсії у зв'язку з втратою годувальника із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 року.

Доводи апелянта колегія суддів вважає неспроможними з підстав, викладених вище. Також судова колегія зазначає, що правова позиція відповідача, викладена в апеляційній скарзі, ґрунтується виключно на роз'ясненнях, викладених в листах Міністерства соціальної політики України та Пенсійного фонду України, які не є джерелом права, та не підтверджена правовим обґрунтуванням.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, вирішивши даний спір по суті вірно, допустив не визначення в судовому рішенні розпоряджень відповідача, відносно яких заявлений позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Колегія суду вважає, що хоча позов ОСОБА_2 стосується визнання дій відповідача неправомірними щодо прийняття розпорядження, яким їй зменшено розмір пенсії та зобов'язання відповідача вчинити певні дії по відновленню їй виплати пенсії в попередньому розмірі, виконання вказаного неможливо без скасування неправомірного розпорядження відповідача, оскільки це необхідно для повного захисту прав та інтересів позивачки.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про протиправність дій пенсійного органу по прийняттю розпорядженням № 154592 від 25.01.2013 року, а тому воно належить скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але із помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 167, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 201, 207, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледарі Донецької області на постанову Вугледарського міського суду Донецької області від 21 липня 2014 року у справі № 223/583/14-а задовольнити частково.

Постанову Вугледарського міського суду Донецької області від 21 липня 2014 року у справі № 223/583/14-а змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини постанови після слів «Скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледарі Донецької області» доповнити цифрами та словами « № 154592 від 25.01.2013 року», а слова та цифри «з 01.02.2013 року» виключити.

В абзаці четвертому резолютивної частини постанови слова «відповідно до протоколу року» замінити словами та цифрами «відповідно до розпорядження № 154592 від 25.10.2012 року», а слова та цифри «з 20.07.2012 року» виключити.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.В. Юрко

Судді Г.М. Міронова

А.А. Блохін