Справа № 826/1134/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1134/15 Головуючий у 1-й інстанції: Катющенко В.П. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач - Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича про зобов'язання визнати грошові вимоги до боржника - Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в розмірі 61111,15 грн.; зобов'язання відповідача включити до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість перед УПФ в сумі 61111,15 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2015 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обмеження, встановлені статтею 36 та статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виникли поза межами строку, встановленого статтею 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ПАТ «Брокбізнесбанк» був зобов'язаний перерахувати кошти, які надійшли до нього від фізичних осіб платників. Разом з тим, статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитором банку може бути юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки ініціаторами переказів коштів є клієнти банку-фізичні особи, то останні в даному випадку і є кредиторами ПАТ «Брокбізнесбанк». У свою чергу, позивач помилково вважає, що у нього наявні підстави бути визнаним кредитором даної банківської установи та включеним до реєстру акцептованих вимог кредиторів з грошовою вимогою в сумі 61111,15 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 22 квітня 2014 року позивачем проведено перевірку Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міст Нікополь, Орджонікідзе, Марганець, Нікопольського та Томаківського районів, підпорядкованого УДАІ ГУ МНС України в Дніпропетровській області щодо додержання діючого законодавства з питань нарахування збору на обов'язкове державне пенсійне страхування під час набуття права власності на легкові автомобілі, що підлягають державній реєстрації та випадків послаблення працівниками реєстраційно-екзаменаційних підрозділів Державтоінспекції контролю за сплатою власниками транспортних засобів збору під час набуття права власності на легкові автомобілі, що підлягають державній реєстрації про що складено акт перевірки від 22 квітня 2014 року №2.

З акта вбачається, що під час перевірки правильності визначення суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування під час набуття права власності на легкові автомобілі, серед іншого, виявлено факт не зарахування на рахунки УДКСУ сум перерахованих платниками збору на відчуження легкових автомобілів, які були сплачені через Відділення №2 Дніпропетровського ГРВ м. Нікополь АТ «Брокбізнесбанк» (касир № 1), а саме по 9 платникам на загальну суму 31199,07 грн.:

- 19.02.2014 квитанція №48/95 на суму 1590 грн., платник ОСОБА_3 на р/рахунок НОМЕР_1 УДКСУ в м. Марганці;

- 19.02.2014 квитанція №30/59 на суму 1515 грн., платник ОСОБА_4 на р/рахунок НОМЕР_1 УДКСУ в м. Марганці;

- 20.02.2014 квитанція №40/79 на суму 3197,50 грн., платник ОСОБА_5 на р/рахунок НОМЕР_2 УДКСУ в м. Нікополь;

- 21.02.2014 квитанція №29/57 на суму 2497,50 грн., платник ОСОБА_6 на рахунок НОМЕР_2 УДКСУ в м. Нікополь;

- 21.02.2014 квитанція №25/49 на суму 3522,50 грн., платник ОСОБА_7 на р/рахунок НОМЕР_1 УДКСУ в м. Марганці;

- 25.02.2014 квитанція №13/25 на суму 1622,50 грн. платник ОСОБА_8 на р/рахунок НОМЕР_2 УДКСУ в м. Нікополь;

- 28.02.2014 квитанція №17/33 на суму 12074,07 грн., платник ОСОБА_9 на р/рахунок НОМЕР_2 УДКСУ в м. Нікополь;

- 01.03.2014 квитанція №23/45 на суму 3397,50 грн., платник ОСОБА_10 на р/рахунок НОМЕР_1 УДКСУ в м. Марганці;

- 01.03.2014 квитанція №42/21 на суму 1782,50 грн., платник ОСОБА_11 на р/рахунок НОМЕР_2 УДКСУ в м. Нікополь.

Також виявлено факт не зарахування на рахунок УДКСУ Нововоронцовського району Херсонської області сум перерахованих платниками збору на відчуження легкових автомобілів, які були сплачені через Відділення №2 Дніпропетровського ГРВ м. Нікополь AT «Брокбізнесбанк» (касир № 1), а саме: 19.02.2014 квитанція №26/51 на суму 29912,08 грн., платник ОСОБА_12 на р/рахунок НОМЕР_3 УДКСУ Нововоронцовського району Херсонської області.

При цьому, загальна сума не перерахованих коштів становить 61111,15 грн.

29 квітня 2014 року УПФ звернулось до відповідача з листом №2275/02/28 щодо сприяння у вирішенні питання щодо зарахування АТ «Брокбізнесбанк» вказаних коштів на відповідні рахунки Управління в УДКСУ.

16 червня 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою №3015/08/28, в якій заявив кредиторські вимоги в сумі 10025,00 грн. та просив включити дані вимоги до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк».

Листом від 03 грудня 2014 року № 55-кр відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Також відповідач зазначав, що кредиторами АТ «Брокбізнесбанк» в ситуації, що склалась, є платники коштів, оскільки їх кошти з технічних причин не були своєчасно перераховані банком. При цьому відповідач повідомив, що у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Брокбізнесбанк» з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 лютого 2014 року №9) кошти платників залишились в обліку на балансовому рахунку №2902 «кредиторська заборгованість за прийняті платежі населення».

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначено положеннями Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року №400/97-ВР (в редакції, чинній на момент здійснення спірних платежів) (далі - Закон №400/97).

Так, згідно пункту 6 частини 1 статті 2 цього Закону об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 7 статті 1 цього Закону (підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі, що підлягають першій державній реєстрації в Україні в підрозділах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, крім випадків забезпечення легковими автомобілями інвалідів згідно із законодавством та успадкування легкових автомобілів відповідно до закону), є вартість легкового автомобіля.

Згідно зі статтею 3 Закону №400/97 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору, визначені у частині другій цієї статті, сплачують до Пенсійного фонду України в порядку, визначеному законодавством України.

Платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачують до Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальністю суб'єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системи визначено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-III (далі - Закон №2346).

Так, статтею 8 цього Закону встановлені строки проведення переказу.

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів (пункт 8.1).

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки (пункт 8.2).

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом (пункт 8.3).

Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів. Внутрішньобанківський переказ виконується в строк, встановлений внутрішніми нормативними актами банку, але не може перевищувати двох операційних днів (пункт 8.4).

Строки проведення переказу за допомогою платіжних інструментів, крім встановлених пунктами 8.1 - 8.4 цієї статті, визначаються правилами платіжної системи та договорами, що укладаються між учасниками та користувачами платіжної системи. Строк виконання міжбанківського переказу, що здійснюється на підставі клірингових вимог, не може перевищувати строк, установлений пунктом 8.4 цієї статті (пункт 8.5).

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-III (далі - Закон №2121) клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Згідно положень пункту 22.1 статті 22 Закону №2346 ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу. Платіжна вимога застосовується у випадках, коли ініціатором переказу виступає стягувач або, при договірному списанні, отримувач (пункт 22.2). Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. Платіжна вимога-доручення подається отримувачем коштів безпосередньо до платника. Доставка платіжної вимоги-доручення до платника може здійснюватися банком, що обслуговує отримувача коштів, через банк, що обслуговує платника, а також за допомогою засобів зв'язку. Стягувач має право подавати розрахункові документи, що ініціюють переказ з рахунка банку-резидента, відкритого в Національному банку України, безпосередньо до Національного банку України (пункт 22.3).

Згідно пункту 22.8 статті 22 Закону №2346 розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється банками на договірній основі.

Водночас пунктом 22.4 статті 22 даного Закону встановлено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

У відповідності до абзацу 1 пункту 1.32 статті 1 Закону №2346 платником є особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів, при цьому кошти, які надходять на особовий рахунок визнаються власністю клієнта банку, а не банківської установи зокрема.

Відтак, неперерахування банком грошових коштів згідно доручення клієнта є порушенням прав клієнта цього банку як власника грошових коштів, переказ яких відповідно ним ініційовано, а не їх отримувача. При цьому, як встановлено положеннями пункту 32.1 статті 32 Закону №2346, банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних», рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 лютого 2014 року № 9 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» () з ринку та запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року №45 «Про початок ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» з 11 червня 2014 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк».

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452).

Згідно частини 1 статті 36 наведеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом одного дня після призначення уповноваженої особи Фонду керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 4 статті 36 Закону №4452 початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом (ч. 5 ст. 36 Закону).

Відповідно до частини 6 статті 36 Закону №4452 обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом; 2) витрат, пов'язаних із забезпеченням його операційної діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті; 3) виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку. Зобов'язання банку, передбачені пунктами 2 і 3 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. З метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 частини шостої цієї статті, Фонд має право надати банку цільову позику.

Частиною 7 статті 36 наведеного Закону встановлено, що дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

Згідно частини 5 статті 45 цього Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону №4452 уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається (ч. 2 ст. 46 Закону).

Водночас обмеження, встановлені статтею 36 та статтею 46 Закону №4452, виникли поза межами строку, встановленого статтею 8 Закону №2346, та ПАТ «Брокбізнесбанк» був зобов'язаний перерахувати кошти, які надійшли до нього, зокрема: 19.02.2014 квитанція №48/95 на суму 1590 грн., платник ОСОБА_3 на р/рахунок НОМЕР_1 УДКСУ в м. Марганці; 19.02.2014 квитанція №30/59 на суму 1515 грн., платник ОСОБА_4 на р/рахунок НОМЕР_1 УДКСУ в м. Марганці; 20.02.2014 квитанція №40/79 на суму 3197,50 грн., платник ОСОБА_5 на р/рахунок НОМЕР_2 УДКСУ в м. Нікополь; 21.02.2014 квитанція №29/57 на суму 2497,50 грн., платник ОСОБА_6 на рахунок НОМЕР_2 УДКСУ в м. Нікополь; 21.02.2014 квитанція №25/49 на суму 3522,50 грн., платник ОСОБА_7 на р/рахунок НОМЕР_1 УДКСУ в м. Марганці; 25.02.2014 квитанція №13/25 на суму 1622,50 грн. платник ОСОБА_8 на р/рахунок НОМЕР_2 УДКСУ в м. Нікополь; 19.02.2014 квитанція №26/51 на суму 29912,08 грн., платник ОСОБА_12 на р/рахунок НОМЕР_3 УДКСУ Нововоронцовського району Херсонської області.

Разом з тим статтею 2 Закону №2121 визначено, що кредитором банку може бути юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ініціаторами переказів коштів є клієнти банку-фізичні особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, то останні в даному випадку і є кредиторами ПАТ «Брокбізнесбанк».

У свою чергу, підстав для визнання позивача кредитором даної банківської установи та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів з грошовою вимогою в сумі 61111,15 грн. не має.

Також апеляційний суд приймає до уваги зауваження суду першої інстанції про те, що у своїй заяві від 16 червня 2014 року №3015/08/28 позивач посилався на Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який на банки не поширюється та просив включити до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк» кредиторські вимоги в сумі 10025,00 грн., проте пояснень з приводу визначення кредиторських вимог в сумі 10025,00 грн., останнім не надано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.