Справа № 821/690/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/690/15-а
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Херсоні про стягнення витрат, пов'язаних з виплатою пенсій у зв'язку з втратою годувальника,

встановив:

Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні (далі-позивач, УПФУ в м.Херсоні) звернулося до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції в м. Херсоні Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі-відповідач, відділення ВД ФССНВ, Фонд), в якому просить стягнути з останнього витрати, пов'язані з виплатою пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві (профзахворювання) в сумі 405,72 грн.

Позов мотивований тим, що відповідно до пп. "г", "д" п.1 ст.21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" №1105-XIVвід 23.09.1999 (далі-Закон України №1105), який набрав чинності з 1.04.2001 р., передбачено, що Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. УПФУ в м.Херсоні були здійснені витрати на виплату пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві (професійного захворювання) на загальну суму 405,72 грн. Позивач стверджує, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків має прийняти до акту щомісячної звірки та сплатити дані витрати, однак, оскільки це не було вчинено в добровільному порядку, УПФУ в м.Херсоні звернулось до суду з даним позовом.

Від представників сторін надійшли клопотання про розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Статтею 122 КАС України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідач надав до суду заперечення проти позову, зі змісту якого вбачається, що останній вважає позовні вимоги необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.15, 16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон України №1105), ст.8 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року за №5-4/4 відшкодування вказаних УПФУ витрат здійснюється лише на централізованому рівні.

Крім того, статтею 33 Закону №1105 визначено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Однак, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. перебував на обліку у відділенні ВД ФСНВ у м. Херсоні та отримував страхові виплати у зв'язку з втратою годувальника як дитина потерпілого на виробництві ОСОБА_2 (на підставі п.1 ч.2 ст.33 Закону №1105). Після закінчення навчання, з 01.07.2010 страхові виплати ОСОБА_1 було припинено. В матеріалах особової справи вказаної особи відсутні будь-які документи, які б підтверджували його інвалідність на момент смерті батька.

Пунктом 6.1.7. Постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України "Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат" від 27.04.2007 №24 визначено, що за дітьми право на відшкодування шкоди зберігається коли у майбутньому до досягнення зазначеного у Законі (1105) віку вони стали інвалідами (тобто до 23 років). Дана норма передбачена і ч. 2 ст. 36 Закону №1058, відповідно до якої, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім'ї вважаються діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

В даному випадку, відповідно до Закону № 1105, якщо б ОСОБА_1 було встановлено інвалідність до 23 років і ця інвалідність безперервно існувала після досягнення цього віку, за ним би зберігалося право на відшкодування шкоди і після 23 років на період встановлення інвалідності. Оскільки інвалідність у ОСОБА_1 існувала лише до досягнення зазначеного у Законі №1105 віку (23 роки) і встановлена лише зі спливом 10 років - 20.08.2014, то на теперішній час ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб, які мають право на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 33 Закону №1105, а саме - як дитині - інваліду, яка перебувала на утриманні годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. В свою чергу, відділення вважає, що УПФУ повинно було призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону № 1058.

Факт призначення та сплати УПФУ в м. Херсоні пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1 всупереч Закону №1105, не дає підстав для відшкодування Фондом витрат відповідно до Постанови № 5-4/4.

На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволені позову.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства суд встановив наступне.

Позивачем та відповідачем проведено щомісячні звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за листопад 2014 року та грудень 2014 року за наслідками яких складені відповідні акти та таблиці розбіжностей до них.

Із таблиць розбіжностей до актів вбачається, що відповідачем не прийняті до відшкодування витрати на виплату пенсії ОСОБА_1 в сумі 405,72 грн. через відсутність підстав для призначення пенсії.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

1 січня 2004 року набув чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який в частині дублює норми раніше прийнятого, але ще чинного Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтями 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон №1105) визначено, що у разі настання страхового випадку обов'язок своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання чи пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також організація поховання померлого та відшкодування вартості пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов, покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1105 якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого і звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Статтею 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) встановлено умови призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, згідно якої пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відмінними між Законами №1105 та №1058 є те, що ст. 33 Закону №1105 передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60р. років, якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Тобто, коло осіб, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат відповідно до Закону №1105 вужче, ніж коло осіб, яким призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на загальних умовах (ст. 36 Закону №1058).

Згідно ст. 28 Закону №1105 страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Для визнання суми пенсії по втраті годувальника саме страховою виплатою в розумінні Закону №1105, підставою для такої виплати Закон визначає обов'язкову наявність страхового випадку.

Відповідно до ст. 13 Закону №1105 страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

З акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, вбачається, що 17.08.2003 р. на виробництві загинув ОСОБА_2.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. перебував на обліку у відділенні ВД ФСНВ у м. Херсоні та отримував страхові виплати у зв'язку з втратою годувальника як дитина потерпілого на виробництві ОСОБА_2 (на підставі п.1 ч.2 ст.33 Закону №1105).

Згідно наданих відповідачем заперечень, після закінчення навчання, з 01.07.2010 страхові виплати ОСОБА_1 було припинено.

Судом також встановлено, що медичний висновок від 06.05.1997, виданий лікарнею Комсомольського району ОСОБА_1 дійсний до 01.06.1998 р., з наступним переоглядом 06.05.1998 р., однак наступний переогляд у МСЕК ОСОБА_1 пройшов лише 20.08.2014 року.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу, підтверджуючого факт інвалідності ОСОБА_1 на момент втрати годувальника.

Натомість статус інваліда ОСОБА_1 отримав лише 20.08.2014р., що підтверджується випискою з акту первинного огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 10ААВ №384190 від 20.08.2014р.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб, які мають право на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 33 Закону №1105, а саме - як дитині - інваліду, яка перебувала на утриманні годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

За змістом статей 8, 10, 81 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення громадян, призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України з виплатою пенсій за рахунок його коштів.

Згідно ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення" виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України, які формуються за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов'язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року за №5-4/4 (далі- Порядок №5-4/4) визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом № 1105-XIV (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застрахованим, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Згідно з п. 5 Постанови № 5-4/4 Органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення (далі - відділення виконавчої дирекції Фонду) звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню.

Пунктом 4 Порядку № 5-4/4 передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, а саме:

сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію;

допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію;

сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Таким чином, пунктом 4 зазначеного Порядку вказаний вичерпний перелік виплат, які здійснюються Пенсійним фондом України та відшкодовуються в подальшому Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Отже, з наведених законодавчих актів та досліджених судом доказів не вбачається обов'язок відповідача відшкодовувати виплачені позивачем ОСОБА_1 оспорювані суми пенсії.

На підставі викладеного суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Пекний А.С.

кат. 10.2.1