Справа № 826/19874/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева торгівельна компанія» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева торгівельна компанія» (ТОВ «МТК»), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №08 від 23.07.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права.

У судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у разі ввезення товарів на митну територію України підтвердженням сплати податку є митна декларація, оформлена відповідно до вимог чинного законодавства, а платник податку має право на бюджетне відшкодування ПДВ незалежно від проведення оплати за поставлений товар.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем ВМД підтверджують здійснення митного контролю Київською митницею Міндоходів сплату ТОВ «МТК» митних зборів та інших платежів при митному оформленні товарів господарського та побутового призначення на користь митного органу, а тому є дійсними документами, які підтверджують право позивача на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту у розмірі 1 143 262,00 грн.

Також, суд першої інстанції вважає, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами (ВМД, Контрактами, договорами та іншими первинними документами) наявність правових підстав для віднесення сум ПДВ, фактично сплачених у період з листопада 2013 року по квітень 2014 року при ввезені товарів на митну територію України за ВМД, до податкового кредиту за перевіряємий період, а також підтверджено задекларований ТОВ «МТК» показник податкових зобов'язань за результатом їх продажу контрагентам-покупцям, що спростовує викладені в Акті перевірки №577 висновки податкового органу про заниження ТОВ «МТК» податкових зобов'язань з ПДВ на суму 4 138 770,00 грн., як наслідок, суд вважає неправомірним збільшення відповідачем податкових зобов'язань з ПДВ.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено в порядку, передбаченому ч.2 ст.71 КАС України, правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №08 від 23.07.2014, в той час, як позивачем в повному обсязі документально підтверджено правомірність формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з ПДВ із додержанням норм законодавства.

Крім того, суд першої інстанції посилаючись на п.86.9 ст.86 Податкового кодексу України дійшов висновку, що прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення №08 від 23.07.2014, прийняте за результатами перевірки, проведеної на підставі постанови старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві капітана податкової міліції Миколаївського Д.А. від 26.04.2014 про призначення податкової перевірки в межах вказаного кримінального провадження, до дня набрання законної сили відповідним рішенням у кримінальній справі, підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ТОВ «МТК» (код ЄДРОПУ 37701112) зареєстроване 26.04.2011 Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією, з 28.04.2011 взято на податковий облік та станом на дату проведення перевірки перебувало на обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Основним видом діяльності позивача згідно із витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.01.2015 є діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами.

У період з 12.06.2014 по 20.06.2014 на підставі направлення №1208/26-55-22-08 від 12.06.2014 та наказу №1791 від 12.06.2014, виданих ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, у зв'язку із надходженням постанови старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві капітана податкової міліції Миколаївського Д.А. від 26.04.2014, відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України, відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «МТК» з питань правильності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість (надалі - ПДВ) за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року (включно), за результатами якої складений акт №577/26-55-22-08/37701112 від 27.06.2014 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МТК» (код ЄДРОПУ 37701112) з питань правильності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року (включно)» (надалі - Акт перевірки №577), в якому зазначено про виявлення наступних порушень вимог законодавства, зокрема: ст.185, п.198.1, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 та п.200.3 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання на загальну суму 4 138 770,00 грн. за період з 01.11.2013 р. по 01.05.2014 р., т.ч.: за лютий 2014 р. - на суму 1 859 248,00 грн.; за березень 2014 р. - на суму 1 542 714,00 грн.; за квітень 2014 р. - на суму 736 798,00 грн.

Згідно із зазначеним на підставі Акту перевірки №577 ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було прийняте податкове повідомлення-рішення за формою «Р» №08 від 23.07.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: ПДВ на загальну суму 6 208 155,00 грн. (з яких 4 138 770,00 грн. - за основним платежем та 2 069 385,00 грн. - за штрафними санкціями).

За результатами адміністративного оскарження, рішеннями ГУ Міндоходів у м. Києві №16156/7/26-15-10-04-04 від 01.10.2014 «Про результати розгляду первинної скарги» та ДФС України №7777/6/99-99-10-01-25 від 01.12.2014 «Про результати розгляду скарги» було залишене без змін прийняте ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податкове повідомлення-рішення №08 від 23.07.2014, а скарги позивача - без задоволення.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).

Згідно із ч.1 ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, п.1.1 р.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704 (далі - Положення №88), передбачено, що дане положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету.

Відповідно до п.1.2 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (установи), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення №88).

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, податковий кредит. При цьому, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Тобто будь-які документи (у тому числі договори, накладні, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавство.

Водночас, як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02.06.2011 №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «МТК» у період з 01.11.2013 по 01.05.2014 здійснено формування податкового кредиту за рахунок ПДВ, сплаченого митним органам при розмитнені імпортованих товарів господарського та побутового призначення (меблі, автомобільні деталі тощо) на підставі укладених із постачальниками-нерезидентами (Постачальники) тотожних контрактів поставки (наділі - Контракти), згідно із якими Постачальники постачають товари, а Покупець приймає та здійснює оплату за поставлений товар на умовах, викладених у цих Контрактах, а саме, із наступними компаніями: Infurnex Resources SDN BHD (Малазія) - Контракт №MTK-2013/IRSB1 від 01.07.2013 р.; PT Maiora Kriya Abadi (Індонезія) - Контракт №MTK-2013/PT-01 від 01.07.2013 р.; Altaflex S.R.L. (Італія) - Контракт №MTK-2013/ALT від 01.07.2013; Maktek Kazan Radyator Klima San Tic.A.S. (Туреччина) - Контракт №MTK/MKR-1 від 01.07.2013; Transportide Industrial Limited (Китай) - Контракт №MTK-2013/TIL від 01.07.2013; Yongkang Sanghe Radiator Co. LTD (Китай) - Контракт №MTK-2013/YSR-03 від 01.07.2013; Guangzhou Rixin Import & Export Co. LTD (Китай) - Контракт №MTK-2013/GRIE від 01.07.2013; Qishenglong Hong Kong Limited (Китай) - Контракт №MTK-2013/QHK від 01.07.2013; Zhejiang Mintai Industrial Co. LTD (Китай) - Контракт №EX-JF07/1 від 01.02.2014.

Разом із тим, на виконання узгоджених Контрактами умов, згідно із якими товари, кількість, розгорнутий асортимент, ціна конкретної партії та одиниці поставленого товару визначається в інвойсах, що є невід'ємними частинами вказаних вище Контрактів, суду надані відповідні інвойси, зокрема: від компанії Infurnex Resources SDN BHD інвойс №IRSB-0003 від 24.09.2013 - столи обідні на загальну суму 25 724,03 дол. США; від компанії PT Maiora Kriya Abadi за інвойсом №Р-/003 від 18.09.2013 р. - меблі та устаткування на загальну суму 15 573,06 дол. США; від компанії Altaflex S.R.L. за інвойсом №А-/656 від 18.09.2013 р. - каркаси для дивану на загальну суму 36 384,96 дол. США; від компанії Maktek Kazan Radyator Klima San Tic.A.S. за інвойсами №MKR-0003 від 02.10.2013 - радіатори на загальну суму 36 344,28 дол. США, №MKR-0004 від 07.10.2013 - радіатори на загальну суму 36 091,20 дол. США; від компанії Transportide Industrial Limited за інвойсами №TIL-0009 від 02.08.2013 - шайби плоскі на загальну суму 163 639,04 дол. США, №TIL-0010 від 23.09.2013 - будівельні матеріали на загальну суму 48 175,33 дол. США; від компанії Yongkang Sanghe Radiator Co. LTD за інвойсом №YSR-0002 від 08.08.2013 - радіатори на загальну суму 22 144,00 дол. США; від Guangzhou Rixin Import & Export Co. LTD за інвойсами №GRIE-0007 від 07.08.2013 - дивани та крісла на загальну суму 9 049,44 дол. США, №GRIE-0017 від 23.09.2013 - меблі та устаткування на загальну суму 20 856,59 дол. США.

Крім того, на підтвердження реальності здійснення імпортних операцій за вказаними вище господарськими взаємовідносинами ТОВ «МТК» в матеріалах справи містяться: ВМД; укладені договори із перевізниками ТОВ «Масс-Логістик» (договір №20/09/2013-LM-1 від 20.09.2013), ТОВ «Симпл» (договір №2014-02/03 від 02.03.2014); укладений із ТОВ «Масс-Логістик» договір №20/09/2013-LM-2 від 20.09.2013 на надання послуг митного брокера.

В той же час, відповідно до поданих до податкового органу реєстрів отриманих податкових накладних до податкових декларацій з ПДВ за період з 01.11.2013 по 01.05.2014. Позивач до складу податкового кредиту відніс суми ПДВ, сплачені митним органам (ряд.12.1 Декларацій за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року) за вантажно-митними деклараціями (надалі - ВМД) на ввезений на територію України товар, придбаний Позивачем у зазначених вище Постачальників-нерезидентів, на загальну суму 1 142 580,00 грн.

При цьому, пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з р.V цього Кодексу.

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу; ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35-37 Митного кодексу України; з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35-37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Так, правові засади організації та здійснення митної справи в Україні визначено Митним кодексом України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/далі - МК України), в ч.2 ст.1 якого передбачено, що відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, ПК України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до п.20 ч.1 ст.4 МК України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Між тим, до митних платежів належать: мито; акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції) (п.27 ч.1 ст.4 МК України).

Водночас згідно із ч.1 ст.255 МК України митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених ст.257 і ст.335 цього Кодексу.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії (ч.5 ст.255 МК України).

Разом із тим, відповідно до ст.278 МК України датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

При цьому, у ч.6 та ч.6 ст.264 МК України визначено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Поряд із цим, ст.291 МК України передбачено, що обов'язок із сплати митних платежів вважається виконаним (митні платежі вважаються сплаченими): у разі здійснення особою, відповідальною за сплату митних платежів, розпорядження про використання коштів авансових платежів; у разі сплати коштів безпосередньо до державного бюджету у випадках, визначених законодавством України, - з моменту: а) списання коштів з рахунку платника податків у банку; б) внесення готівкових коштів у касу банку; з моменту сплати банком, іншою організацією відповідно до наданої гарантії (забезпечення сплати митних платежів) коштів до державного бюджету в рахунок сплати митних платежів; з моменту списання коштів, що перебували у грошовій заставі, з відповідного рахунку митниці при перерахуванні цих коштів до державного бюджету в рахунок сплати митних платежів; з моменту настання інших обставин, визначених Податковим кодексом України.

Крім того, митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів (ст.295 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.297 МК України у разі ввезення товарів на митну територію України суми митних платежів, нараховані органом доходів і зборів, підлягають сплаті до Державного бюджету України платником податків до або на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення, крім випадків, якщо відповідно до цього Кодексу товари ввозяться на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами.

Водночас, згідно із пп.«а» п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з п.187.8 ст.187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

При цьому, п.187.8 ст.187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Водночас, відповідно до положень п.201.12 ст.201 ПК України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку. Для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, податкові зобов'язання за якою включені до податкової декларації попереднього періоду.

Отже, зазначені норми встановлюють момент виникнення у платника податків права на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, який пов'язується зі сплатою цим платником митному органу ПДВ внаслідок подання митної декларації, яка, у свою чергу, являється документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту. При цьому, податкове законодавство не передбачає обов'язку платника податків задекларувати обсяг придбання імпортованого товару у складі податкового кредиту саме у тому звітному періоді, в якому виникло відповідне податкове зобов'язання. Більш того, віднесення сум сплаченого ПДВ до податкового кредиту, виходячи із приведених норм, є правом платника податків.

В абз.2 п.198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

В пп.«б» п.187.1 ст.187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема: дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Крім того, відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Водночас, пп.14.1.179 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що податкове зобов'язання для цілей р.V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

При цьому, згідно із п.200.1, п.200.2 та п.200.3 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При цьому, у п.200.4 ст.200 ПК України передбачено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п.200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Пунктом 200.6 ст.200 ПК України встановлено, що платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених п.200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. Платник податку зберігає право на отримання бюджетного відшкодування коштами у майбутніх звітних (податкових) періодах.

Отже, право на отримання бюджетного відшкодування виникає не раніше виникнення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду. Відтак, формування бюджетного відшкодування залежить від розрахунку податкового кредиту. При цьому, будь-яких обмежень щодо строків відображення податкового кредиту та перенесення залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду, ПК України не містить.

Таким чином, із системного аналізу норм чинного законодавства України вбачається, що достатньою підставою для виникнення права платника податків на податковий кредит із ПДВ при імпорті товарів, придбаних у нерезидента, є належним чином оформлена ВМД і використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В той же час, аналіз вищезазначених норм дозволяє визначити сукупність підстав для отримання бюджетного відшкодування при ввезенні товарів на митну територію України, до яких відносяться: зарахування від'ємного значення до складу податкового кредиту наступного періоду; фактична оплата податку, яка, у разі ввезення товарів на митну територію України, підтверджується виключно митною декларацією, оформленою відповідно до вимог законодавства. При цьому, проведення оплати за товар, в даному випадку, не є обов'язковою умовою для отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, у разі ввезення товарів на митну територію України підтвердженням сплати податку є митна декларація, оформлена відповідно до вимог чинного законодавства, а платник податку має право на бюджетне відшкодування ПДВ незалежно від проведення оплати за поставлений товар.

Поряд із цим, як вбачається з Акту перевірки №577, за період з 01.11.2013 по 01.05.2014 ТОВ «МТК» у ряд.18 задекларовано позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у розмірі 2 996 162,00 грн., а також у ряд.22 задекларовано залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (значення ряд.24 (сума розміром 3 542 450,00 грн.)), за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду у розмірі 546 989,00 грн.

Проте, за висновком податкового органу, у зв'язку із ненаданням позивачем первинних документів щодо формування податкових зобов'язань та податкового кредиту за перевіряємий періоді, а також неправомірним використанням значення ряд.24 (сума розміром 3 542 450,00 грн.) поданої останнім податкової звітності за жовтень 2013 року, Позивачем занижено визначення податкових зобов'язань за вказаний період на суму 4 138 770,00 грн., що призвело до заниження суми ПДВ на 4 138 770,00 грн.

В той же час в матеріалах справи наявні ВМД, на підставі яких ТОВ «МТК» був сформований податковий кредит за сумою сплати ПДВ митним органом (ряд.12.1 Декларацій) за товар, що ввезений на митну територію України у перевіряємий період, розміром 1 143 262,00 грн. по Постачальникам-нерезидентам Infurnex Resources SDN BHD, PT Maiora Kriya Abadi, Altaflex S.R.L., Maktek Kazan Radyator Klima San Tic.A.S., Transportide Industrial Limited, Yongkang Sanghe Radiator Co. LTD, Guangzhou Rixin Import & Export Co. LTD, Qishenglong Hong Kong Limited та Zhejiang Mintai Industrial Co. LTD, з огляду на графу 8 яких судом встановлено, що одержувачем товарів значиться ТОВ «МТК», всі вони оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, що не спростовується податковим органом.

Таким чином, зазначені вище ВМД підтверджують здійснення митного контролю Київською митницею Міндоходів, сплату ТОВ «МТК» митних зборів та інших платежів при митному оформленні товарів господарського та побутового призначення на користь митного органу, а тому є дійсними документами, які підтверджують право Позивача на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту у розмірі 1 143 262,00 грн.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.07.2012 №21-126а12, в якій вказано, що ВМД є допустимим доказом, зокрема сплати ПДВ, що дає право на податковий кредит. Вимогу про оформлення ВМД відповідно до вимог законодавства не можна тлумачити інакше, як так, що для одержання права на податковий кредит така особа має значитись у ВМД як одержувач товару.

Більше того, придбані (імпортовані) ТОВ «МТК» товари за такими ВМД використано в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, що, в свою чергу, вплинуло на формування показника податкових зобов'язань у розмірі 4 138 770,00 грн. за перевіряємий період, а саме, надані укладені договори із наступними контрагентами-покупцями: ТОВ «Пак Плюс 2012» - Договір №МТК2014-02-05/1 від 05.02.2014; ТОВ «АРК-Профі» - Договір №МТК2014-02-10/1 від 10.02.2014; ТОВ «Бізнес-Інтегратор» - Договір №МТК2014-02-24/1 від 24.02.2014; ТОВ «Ластмікс» - Договір №МТК2014-02-26/1 від 26.02.2014; ТОВ «Полісістемс» - Договір №МТК2014-03-03/1 від 03.03.2014.

При цьому, на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з продажу імпортованих позивачем товарів в матеріалах справи містяться акти приймання-передачі товарів та видаткові накладні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції про те, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами (ВМД, Контрактами, договорами та іншими первинними документами) наявність правових підстав для віднесення сум ПДВ, фактично сплачених у період з листопада 2013 року по квітень 2014 року при ввезені товарів на митну територію України за ВМД, до податкового кредиту за перевіряємий період, а також підтверджено задекларований ТОВ «МТК» показник податкових зобов'язань за результатом їх продажу контрагентам-покупцям, що спростовує викладені в Акті перевірки №577 висновки податкового органу про заниження ТОВ «МТК» податкових зобов'язань з ПДВ на суму 4 138 770,00 грн.

Крім того, відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України однією з підстав проведення документальної позапланової виїзної перевірки є отримання постанови суду (ухвали суду) про призначення перевірки або постанови органу дізнання, слідчого, прокурора, винесеної ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України, пункту 7 розділу IV наказу Державної податкової адміністрації України № 984 від 22 грудня 2010 року «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за № 34/18772 (в редакції, чинній на момент прийняття податкового повідомлення-рішення) у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів перевірки та висновків органу державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність.

Пунктом 58.4 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, прийнято обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або прийнято рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом. Складання та надсилання платнику податків податкового повідомлення-рішення за податковими зобов'язаннями платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, забороняється до набрання законної сили рішенням суду у справі або винесення постанови про закриття такої кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

Тобто з аналізу наведених норм законодавства слідує, що матеріали перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку, а статус таких матеріалів перевірки та висновків державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність, при цьому орган державної податкової служби визначає суми грошових зобов'язань, але податкове повідомлення-рішення не приймає до набрання законної сили обвинувальним вироком, прийнятим судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, або рішенням про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

За висновками колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України, викладеними в постанові від 23.12.2014 у справі № 21-576а14, відсутність відповідного рішення суду в кримінальній справі не дає підстав органу податкової служби для прийняття податкового повідомлення-рішення про визначення грошового зобов'язання платнику податків за результатами перевірки, призначеної в рамках кримінальної справи.

Як убачається з матеріалів справи податкове повідомлення-рішення №08 від 23.07.2014 прийняте податковим органом за результатами перевірки, проведеної на підставі постанови старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві капітана податкової міліції Миколаївського Д.А. від 26.04.2014 в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000247 від 05.07.2013.

При цьому, згідно з постановою старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві капітана податкової міліції Миколаївського Д.А. від 26.04.2014 в провадженні СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного 05.07.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000247 за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ «МТК» в значних та особливо великих розмірах за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України та за фактом замаху на заволодіння державними коштами в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем особами ТОВ «МТК» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України.

Водночас, з матеріалів справи убачається, що на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення у відповідача не було відомостей про прийняття судом рішення в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000247 від 05.07.2013, в межах якої проведено документальну перевірку позивача.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції про те, що прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення №08 від 23.07.2014, прийняте за результатами перевірки, проведеної на підставі постанови старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві капітана податкової міліції Миколаївського Д.А. від 26.04.2014 про призначення податкової перевірки в межах вказаного кримінального провадження, до дня набрання законної сили відповідним рішенням у кримінальній справі, підлягає скасуванню.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року - без змін.

Ухала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.