Справа № 815/1901/15
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року 10 год. 20 хв. м. Одеса Справа № 815/1901/15

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванова Е.А.

секретар Сакара М.М.

за участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача Прилипко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Суворовського районного відділу в м.Одесі ГУ ДМСУ в Одеській області про тимчасову відмову ОСОБА_3 у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон; зобов'язати Суворовський районний відділ в м.Одесі ГУ ДМСУ в Одеській області оформити і видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачем було подано до Суворовського районного відділу в м.Одесі ГУ ДМСУ в Одеській області заяву про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон на яку йому було надано письмову відповідь від 24.03.2015 року про тимчасову відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Проте позивач вважає рішення відповідача протиправним та зазначає, що у письмовій відповіді в якості правової відмови для тимчасової відмови у видачі паспорту для виїзду за кордон зазначено п. 43 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152. Однак пункт 43 Порядку має 8 підпунктів, кожний з яких встановлює самостійну підставу для тимчасової відмови у видачі особі паспорта для виїзду за кордон. Яким саме підпунктом керувався відповідач, тимчасово відмовляючи позивачу у видачі відповідного паспорта, у відповіді не зазначено. Разом з тим, виходячи зі змісту відповіді підставою для оспорюваного рішення стало те, що відносно ОСОБА_3 08.10.2008 року було порушено карну справу та застосовано запобіжний захід - підписка про невиїзд, прокуратурою Приморського районі м.Одеси порушено справу за ст. 191, ч.5, та 190, ч.4 КК України, рішення суду на цей час немає. Таким чином позивач вважає, що тимчасово відмовляючи йому у видачі паспорту для виїзду за кордон, відповідач керувався підпунктом 3 п. 43 Порядку - стосовно особи в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого особі заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень. Однак позивач зазначає, що до нього не застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон. Позивачу в межах кримінального провадження, яке здійснюється за правилами КПК України 1960 року було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (новий КПК 2012 року такого запобіжного заходу не передбачає). Та зазначає, що запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд не передбачає заборони виїжджати за кордон, а тільки встановлює необхідність отримання перед виїздом дозволу слідчого. Отримавши відповідний дозвіл, особа має право виїхати за кордон.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, та надав до суду заперечення у письмову вигляді, які мотивовані тим, що при перевірці по базі даних УІАЗ ГУ МВС України в Одеській області було встановлено, що 08.10.2008 року прокуратурою Приморського району м. Одеси було порушено кримінальну справу № 79 за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 та ч. 5 ст. 191 КК України ( в редакції 2001 року). 31.10.2008 року відносно ОСОБА_3 слідчим прокуратури було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а 06.12.2008 року пред'явлено звинувачення у скоєнні злочину. Даних про прийняте рішення по кримінальній справі в базі даних УІАЗ ГУ МВС України в Одеській області не має. Також позивачем не надано до суду доказів того, що слідчим у провадження якого знаходиться матеріали кримінального провадження, дозволено ОСОБА_3 виїзд за межі України, тому рішення Суворовського РВ у м. Одесі ГУДМСУ в Одеській області про відмову у видачі паспорту для виїзду за кордон не підлягає скасуванню.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до наступного.

Оформлення та видача паспорта для виїзду за кордон громадянам здійснюється територіальними органами або підрозділами ДМС незалежно від місця проживання громадянина в Україні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся 18.02.2015 року до Суворовського РВ у м. Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області з заявою-анкетою про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Суворовським РВ у м. Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області під час опрацювання заяви позивача при перевірці по базі даних УІАЗ ГУ МВС України в Одеській області було встановлено, що 08.10.2008 року прокуратурою Приморського району м. Одеси було порушено кримінальну справу № 79 відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 та ч. 5 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року).

31.10.2008 року відносно ОСОБА_3 слідчим прокуратури було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а 06.12.2008 року пред'явлено звинувачення у скоєнні злочину.

Та даних про прийняте рішення по кримінальній справі в базі даних УІАЗ ГУ МВС України в Одеській області не має.

В зв'язку з чим 25.02.2015 року завідувачем сектору централізованого оформлення документів №5 Суворовського РВ у м. Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області прийнято рішення про тимчасову відмову у видачі паспорта для виїзду за кордон про, що було повідомлено позивача листом від 24.03.2015 року №14/1142.

Відповідно до ст. 42 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення» (далі - Постанова №152) територіальний орган або підрозділ ДМС, а за кордоном - закордонна дипломатична установа України має право відмовити особі у видачі паспорта для виїзду за кордон, якщо: 1) стосовно видачі паспорта для виїзду за кордон звернулася особа, яка не досягла шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документального підтвердження повноважень на отримання паспорта для виїзду за кордон; 2) особа вже отримала паспорт для виїзду за кордон, який є дійсним на день звернення (крім обміну, видачі паспорта замість втраченого або викраденого, а також наявності другого паспорта для виїзду за кордон з підстав, визначених цим Порядком); 3) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта для виїзду за кордон; 4) дані, отримані з баз даних Реєстру, не підтверджують інформацію, надану особою.

Відповідно до ст. 43 Постанови №152 територіальний орган або підрозділ ДМС може прийняти рішення про тимчасову відмову у видачі особі паспорта для виїзду за кордон в разі, коли: 1) особа обізнана з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення строку, встановленого статтею 29 Закону України "Про державну таємницю" (лише в разі виїзду на постійне проживання за кордон); 2) щодо особи діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання, - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках чи забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; 3) стосовно особи в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого особі заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) особа засуджена за вчинення кримінального правопорушення, - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань; 6) особа свідомо сповістила про себе неправдиві відомості, - до з'ясування причин і наслідків подання неправдивих відомостей; 7) щодо особи подано цивільний позов до суду, - до закінчення провадження у справі; 8) особа перебуває під адміністративним наглядом, - до припинення нагляду.

Згідно пункту 9 розділу ХІ Перехідних положень КПК України (чинний з 19.11.2012 року) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Запобіжні заходи - це заходи процесуального примусу, які обмежують свободу пересування обвинуваченого (підозрюваного) і застосовуються з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкодити встановленню об'єктивної істини та здійсненню правосуддя, а також продовжити злочинну діяльність.

Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилятися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Застосовуються запобіжні заходи слідчим, органом дізнання, прокурором і судом по порушеній кримінальній справі за наявності для того необхідних фактичних та юридичних підстав.

Підписка про невиїзд - це покладання на підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого обв'язку не відлучатися з місця постійного проживання або з місця тимчасового перебування без дозволу органу дізнання, слідчого, прокурора, суду (судді). Даний запобіжний захід визначено в ст. 151 КПК України (в редакції від 1960 року зі змінами та доповненнями). Він полягає в прийнятті від обвинуваченого або підозрюваного письмового зобов'язання про те, що він не буде відлучатися з місця постійного проживання або з місця тимчасового перебування без дозволу слідчого. Підписка про невиїзд застосовується як запобіжний захід щодо осіб, можливість ухилення яких від слідства і суду незначна, але не виключена повністю. При порушенні підписки запобіжний захід може бути замінено більш суворим запобіжним заходом.

Суд враховує, що позивачем по справі а ні до Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМСУ в Одеській області, а ні до суду не надано документальних доказів про зміну, скасування чи припинення запобіжного заходу, який було обрано 06.12.2008 року.

Також позивачем не надано доказів того, що слідчим у провадженні якого знаходиться матеріали кримінального провадження, дозволено ОСОБА_3 виїзд за межі України.

Відповідно до ст. 45 Постанови №152 рішення про відмову у видачі паспорта для виїзду закордон приймається за наявності у територіального органу або підрозділу ДМС, а за кордоном - закордонної дипломатичної установи України інформації про існування підстав, зазначених у цьому порядку.

Стосовно аргументу позивача, що до позивача не застосований запобіжний захід за умовами якого особі заборонено виїжджати за кордон, то суд вважає його помилковим виходячи з наступного.

В ст. 149 КПК України (в редакції 1960 року зі змінами та доповненнями) відсутній такий запобіжний захід як заборона виїжджати за кордон, аналогічно і в ст. 176 КПК (в редакції 2012 року зі змінами та доповненнями), водночас заборона виїжджати з міста постійного проживання за змістом обмеження є більш ширшою ніж заборона виїжджати за кордон, а тому зрозуміло, що в разі обмеження в виїзді за межі міста постійного проживання без дозволу слідчого, то й за кордон тим більше особа щодо якої обраний запобіжний захід не має права виїжджати, тоді як отримання відповідного дозволу від слідчого дозволяє скористатися правом на виїзд за кордон та отримати паспорт.

Суд враховує, що до теперішнього часу, заміни, скасування чи припинення вказаного запобіжного заходу щодо позивача прокурором чи судом відповідно до вимог законодавства не відбувалось, а отже рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що оскільки слідчим прокуратури було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відносно позивача, та вказаний захід не скасований та не змінений та позивачем не надано доказів того, що слідчим у провадженні якого знаходиться матеріали кримінального провадження, дозволено ОСОБА_3 виїзд за межі України, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись, ст. ст. 158, 160, 163, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів після проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 22 квітня 2015 року.

Суддя Е.А.Іванов

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон відмовити.

22 квітня 2015 року.