Справа № 804/3665/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2015 р. Справа № 804/3665/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі судового засідання Шкуті А.А.
представника позивача Студнікова І.С.
представника відповідача Лашкун А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» до Криворізької Центральної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особа Публічне акціонерне товариство «Дніпронафтопродукт», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.
Вказане рішення є неправомірним, оскільки відповідачем не було враховано, що копії документів на транспортування, відповідальне зберігання та інші документи, що підтверджують реальність вчинюваних правочинів, були надані до Криворізької центральної ОДПІ за відповідними запитами. Фактично, відповідачем було проігноровано факт надання копій документів, що призвело до винесення незаконного податкового повідомлення-рішення.
У акті перевірки відповідачем зазначено, що операції ТОВ «Вінмаль» з ТОВ «Барилит Плюс», а також з іншими особами, що брали участь у перевезенні нафтопродуктів, не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності.
Проте вказаний висновок зроблений лише на підставі відсутності реєстрації права власності на автомобілі, якими здійснювалося перевезення нафтопродуктів, за юридичними особами, які здійснювали такі перевезення, та незначну кількість осіб, які були працевлаштовані на ТОВ «Барилит Плюс».
Відповідачем проігноровано той факт, що юридична особа, яка здійснює перевезення не зобов'язана мати право власності на транспорт, яким здійснюється перевезення, достатньо й іншого речового права (наприклад, договору оренди).
Операції з фізичної поставки нафтопродуктів не обов'язково зобов'язані вчиняти особисто керівник або інші працівники ТОВ «Барилит Плюс», можливо й укладання відповідних договорів з іншими особами.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення та зазначив, що податкове повідомлення-рішення було винесено правомірно, на підставі правомірних висновків, викладених в акті позапланової документальної невиїзної перевірки ТОВ «Вінмаль» щодо документального підтвердження господарських взаємовідносин із ТОВ «Барилит Плюс» за травень 2014 р. Всі доводи позивача, викладені в позовній заяві, є необґрунтованими.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, що Криворізькою Центральною ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проведена позапланова документальна невиїзна перевірка ТОВ «Вінмаль» щодо документального підтвердження господарських взаємовідносин із ТОВ «Барилит Плюс» за період травень 2014 року, в результаті чого 04.09.2014 року складено акт перевірки №1236/22-03/37065110.
В ході проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та відповідно до копій первинних документів наданих ТОВ «Вінмаль» для перевірки, відповідачем встановлено, що ТОВ «Вінмаль» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Барилит Плюс» за травень 2014р. на підставі договорів поставки нафтопродуктів № 01/5 -НП від 01.05.2014р., № 01/59-НП від 01.05.2014р., №19/2-НП від 19.05.2014р., № 19/4-НП від 19.05.2014р., № 21/27 від 21.05.2014р., № 21/4-НП від 21.05.2014р.
До вказаних договорів ТОВ «Вінмаль» були укладені додаткові угоди, згідно з якими постачальник зобов'язується поставити на умовах: EXW - резервуари нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт», а покупець (ТОВ «Вінмаль») прийняти товар (нафтопродукти) до 31.05.2014р.
Також, ТОВ «Вінмаль» - поклажедавець, укладено договір зберігання нафтопродуктів та інших матеріальних цінностей з ПАТ «Дніпронафтопродукт» (м.Дніпропетровськ) - зберігач.
Суми податку на додану вартість за отриманими податковими накладними, включено до податкового кредиту травня 2014 року в сумі 5156065,00 грн.
До перевірки позивачем були надані договори, в яких не зазначено адреси місцезнаходження резервуарів, їх об'єм. У актах приймання-передачі нафтопродуктів відсутні адреси місць навантаження та розвантаження товару. У договорах зберігання нафтопродуктів, укладених ТОВ «Вінмаль» з ПАТ «Дніпронафтопродукт», відсутні адреси пунктів передачі та не зазначено одиниці виміру, кількість та об'єм товару, який передається на зберігання, не вказана ціна наданих послуг. В наданих до перевірки товарно-транспортних накладних не визначено постачальника товару, тобто, вони не підтверджують факт транспортування товару від ТОВ «Барилит Плюс» до ТОВ «Вінмаль», крім того, в них вказано, що перевізником є ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс», але згідно з відповіддю УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, транспорт, на якому здійснювалось перевезення нафтопродуктів фактично належить ТОВ «Скайбер». Договорів на право користування даним транспортом, або надання транспортних послуг саме ТОВ «Скайбер» до перевірки не надано. Крім того, до перевірки не надано документів щодо відповідності транспортних засобів, якими перевозяться нафтопродукти, необхідної підготовки водіїв та відповідних свідоцтв на допуск водіїв та транспортних засобів до перевезення нафтопродуктів, узгодження маршруту дорожнього перевезення небезпечних вантажів, виданих Державтоінспекцією.
Також, Криворізькою центральною ОДПІ отримано від ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська акт від 24.07.2014 №2022/04-66-22-03/38361609 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Барилит плюс» під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 року. В ході проведення звірки матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів встановлено, що підприємство за податковою адресою не знаходиться, не виявлено жодних первинних та бухгалтерських документів: договорів, накладних, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, банківських виписок та будь-яких інших первинних бухгалтерських документів, регістрів бухгалтерського обліку, що засвідчують здійснення господарської діяльності. ТОВ «Барилит плюс» протягом 2012-2014 років, включаючи травень 2014 року, відповідно до інформаційних баз даних не здійснювало імпортних операцій.
У травні 2014 року основним постачальником ТОВ «Барилит плюс» є ТОВ «Компанія Аміна-ЛТД», яке протягом 2012-2014 років, включаючи травень 2014 року, відповідно до інформаційних баз даних не здійснювало імпортних операцій та відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних не здійснювало купівлю імпортного (підакцизного) товару (з кодом УКТ ЗЕД).
Встановлено, що ТОВ «Компанія Аміна-ЛТД» зареєстроване в ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. Основний вид діяльності - неспеціалізована оптова торгівля, має стан 9 -направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням.
За результатами аналізу даних податкової звітності ТОВ «Компанія Аміна-ЛТД» та інформації з зовнішніх джерел встановлено відсутність у підприємства трудових ресурсів (Звіт за формою-1 ДФ за 2013-2014 роки - не надавався), складських приміщень, транспортних засобів, виробничого обладнання (звітність Додаток АМ до Податкової декларації з податку на прибуток підприємства (річної) не здана), що свідчить про відсутність у підприємства необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товару та дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання ТОВ «Компанія Аміна-ЛТД» задекларованого основного виду діяльності.
Згідно з інформаційно-аналітичними базами даних, основним постачальником ТОВ «Компанія Аміна» є ТОВ «Євро Планета», яке протягом 2013-2014 років, включаючи травень 2014 року, не здійснювало імпортних операцій та відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних не здійснювало купівлю імпортного (підакцизного) товару (з кодом УКТ ЗЕД).
ТОВ «Євро Планета» зареєстроване в ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів м.Києві. Основний вид діяльності - діяльність посередників у торгівлі товарами широкої асортименту, має стан 9 - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням.
За результатами аналізу даних податкової звітності ТОВ «Євро Планета» та інформації зовнішніх джерел у підприємства встановлено відсутність трудових ресурсів (Звіт за формою -ДФ за 2013-2014 років - не надавався), складських приміщень, транспортних засобів, виробничого обладнання (звітність Додаток АМ до Податкової декларації з податку на прибуток підприємства (річної) не надана), що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання ТОВ «Євро Планета» задекларованого основного виду діяльності.
З огляду на зазначене, перевіркою зроблено висновок, що операції між ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «Вінмаль» не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання та продажу товарів, надання робіт/послуг. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності. Наслідком діяльності вказаних підприємств є виключно чи переважно формування податкових зобов'язань податкового кредиту на адресу контрагентів.
З урахуванням викладеного, перевіряючі дійшли висновків про здійснення ТОВ «Вінмаль» операцій з ТОВ «Барилит Плюс», які не направлені на реальне настання правових наслідків і призвели до заниження податку на додану вартість на загальну суму 5156065,00 грн.
На думку ДПІ, дії ТОВ «Вінмаль» не обумовлені розумним змістом, що направлені на отримання доходу, а були направлені виключно на мінімізацію податкових зобов'язань.
Не можуть вважатися такими, що вчинені з діловою метою операції, за наслідками яких платник податків бажає отримати виключно податкову вигоду без здійснення реальної господарської діяльності.
Як зазначено в Акті перевірки від 04.09.2014р., проведеною перевіркою відповідачем встановлено порушення ТОВ «Вінмаль» п. 44.1 ст. 44, ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.4, п.198.6 ст. 198 ПК України, ст. 1, п.2 ст. 3, ст. 4, п.6 ст.8, п.1 та п.2 статті 9 Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність у Україні», пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, ст. 55-1 Господарського кодексу України. Підставою для такого висновку стало встановлення факту відсутності документального підтвердження реальності здійснення господарських взаємовідносин між ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «Вінмаль» за травень 2014 року, за наслідками чого ТОВ «Вінмаль» занижено податок на додану вартість в сумі 5156065,00 грн.
Вирішуючи правомірність визначеного податковим органом грошового зобов'язання з податку на додану вартість, а також з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування суд з'ясовує, зокрема, такі обставини, як: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення факту отримання товару саме від того постачальника, який визначений в договорах.
Відповідно до позицій, викладених в Листах Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 та від 01.11.2011 року №1936/11/13-11, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, якщо реальність здійснених господарських операцій ставиться під сумнів.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п.187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Пунктом 198.1. ст.198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно із п.198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку:
-з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
-з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Аналізуючи зазначені норми Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні послуг, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання в разі фактичного здійснення оплачених послуг, наявності первинних документів та використання в господарській діяльності цих послуг.
Надаючи оцінку доводам позивача про правомірність відображення в податковому обліку сум податкового кредиту по операціям із зазначеними контрагентами, суд зазначає, що на підставі вищенаведених первинних документів (договору поставки, видаткових накладних, податкових накладних, ТТН) контролюючий орган дійшов висновку про непідтвердження господарських операцій такими документами.
З огляду на доводи податкового органу, якими він мотивує правомірність донарахувань, перевірці підлягає фактичне виконання поставок товару на адресу позивача від контрагента.
Дотримання норм цивільного чи господарського права під час укладення договору не означає автоматично реальності вчинення господарської операції та правильності відображення її результатів у податковому обліку.
З метою правильного вирішення справи по суті, суду необхідно встановити, зокрема такі факти, як наявність у контрагента-постачальника достатніх матеріальних та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, наявність реалізованого товару (його фізичні, якісні, кількісні характеристики), факт здійснення фізичного переміщення придбаного товару (ким, яким чином та на чому здійснювало перевезення, цим це підтверджується), факт поставки товару постачальником не обмежуючись лише дослідженням паперових носій з відображеними даними.
Лише за наслідками дослідження зазначених обставин можливо дійти об'єктивного висновку про реальність (або безтоварність) спірних операцій та, відповідно, про правомірність формування позивачем податкового кредиту.
Як було зазначено, в травні 2014р. ТОВ «Вінмаль» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Барилит Плюс» по договорам поставки нафтопродуктів № 01/5 -НП від 01.05.2014р., № 01/59-НП від 01.05.2014р., №19/2-НП від 19.05.2014р., № 19/4-НП від 19.05.2014р., №21/27 від 21.05.2014р., № 21/4-НП від 21.05.2014р. та додаткових угод.
Згідно з умовами договорів постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому товар, згідно з умовами договорів. Відповідно до умов договорів товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах: FXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (Інкотермс-2010).
З наведеного вбачається, що ТОВ «Барилит Плюс» відповідно до договорів мало поставляти у травні нафтопродукти на нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» для зберігання та подальшої передачі їх ТОВ «Вінмаль».
З метою встановлення факту отримання нафтобазами ПАТ «Дніпронафтопродукт» нафтопродуктів від ТОВ «Барилит Плюс» у травні 2014р., ухвалою суду від 24.03.2015р. для участі у справі в якості третьої особи було залучено Публічне акціонерне товариство «Дніпронафтопродукт».
Надані третьою особою документи, а саме копія акту приймання - передачі нафтопродуктів на зберігання та копія акту приймання - передачі нафтопродуктів зі зберігання за весь травень 2014р., складені однією датою 31.05.2004р., тобто зберігання нафтопродуктів до моменту підписання актів здійснювалося ПАТ «Дніпронафтопродукт» без достатніх правових підстав, що, в тому числі, ставить під сумнів правомірність отримання ПАТ «Дніпронафтопродукт» плати за можливе зберігання нафтопродуктів.
Відповідно до копій товарно-транспортних накладних, перевезення нафтопродуктів здійснювалося ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс» та ТОВ «Днєпртрансойл» з резервуарів нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» за адресою м.Кременчук, проїзд Галузевий, 80 та м.Дніпропетровськ, вул. Океанська, 11.
Зважаючи на відсутність жодного документу, що свідчив би про отримання нафтопродуктів від ТОВ «Барилит Плюс», неможливо встановити поставки товару від ТОВ «Барилит Плюс» до резервуарів нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт».
Суд зазначає, що надані позивачем до матеріалів справи первинні документи не можуть бути прийняті ним у якості безумовного доказу фактичного виконання договору, укладеного між позивачем та його контрагентом, оскільки з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається придбання позивачем товару у невстановлених осіб.
Первинні документи, які надані позивачем, підтверджують факт отримання товару ТОВ «Вінмаль», проте з них неможливо встановити, що позивач отримав товар саме від ТОВ «Барилит Плюс».
Якщо товар справді придбавався позивачем, але не в тієї особи, що зазначена в первинних документах, то відповідні первинні документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право позивача на податковий кредит.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо неправомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум ПДВ, за рахунок договору, укладеного позивачем та його контрагентом, оскільки суду не доведено у встановленому законом порядку реальності здійснення господарських правовідносин, обумовлених договорами з контрагентом ТОВ «Барилит Плюс».
Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалена постанова.
За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» на користь Державного бюджету України решту ставки судового збору в розмірі 4384,80 грн., оскільки позивачем за подання до суду адміністративного позову було сплачено 487,20 грн., що становить 10 відсотків ставки судового збору, а загальна ставка судового збору по даній справі становить 4872,00 грн., яка встановлюється згідно Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ (з подальшими змінами та доповненнями).
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» до Криворізької Центральної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особа Публічне акціонерне товариство «Дніпронафтопродукт», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 4384,80 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 07 квітня 2015 року.

Суддя В.В. Кальник