Справа № 0670/6912/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

30 березня 2015 року м. Київ В/800/1749/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Вербицької О.В.,
Пилипчук Н.Г.,
Цвіркуна Ю.І.,
перевіривши заяву Державного підприємства «Лугинське лісове господарство»

про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015

у справі № 0670/6912/11 (№ К/9991/6699/12 - номер справи у Вищому адміністративному суді України)

за позовом Державного підприємства «Лугинське лісове господарство»

до Лугинської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство «Лугинське лісове господарство» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015 у названій справі.

Відповідно до статті 2391 Кодексу адміністративного судочинства України (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів»), заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України, який за змістом статей 2392 та 240 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряє відповідність заяви вимогам цього Кодексу та вирішує питання про допуск справи до провадження.

Згідно статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У заяві про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015 заявник посилається на неоднакове застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме: підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість».

В обґрунтування своїх вимог заявник додає копії: ухвали Вищого адміністративного суду України від 03.06.2013 у справі № 0670/6786/11 (№ К/9991/55912/12 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.01.2007 у справі № 25/43-46/486 (№К-12744/06 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), у яких, на його думку, згадана норма матеріального права застосована інакше, ніж у даній справі.

Між тим, як вбачається зі змісту заяви Державного підприємства «Лугинське лісове господарство», доданих до неї додатків, фактичні обставини справи, що розглядаються, відмінні від тих, на які посилається заявник на обґрунтування наявності підстав для перегляду справи.

Приписи статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України визначають виключними мотивами подання заяви про перегляд судових рішень неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції саме одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зокрема, у рішенні касаційного суду, яке заявник просить переглянути, спір виник стосовно законності застосування ставки 0% податку на додану вартість при експорті товару з огляду на не підтвердження факту експорту належним чином оформленими вантажно-митними деклараціями.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважаючи неправомірним застосування позивачем пільгової ставки податку на додану вартість мотивувала своє рішення тим, що відомості Державного секретаря штату Вайомінг (США) та Свідчення про сертифікацію Державного секретаря штату Вайомінг (США), які наче б то підтверджують законність дій позивача, містяться у справі лише у вигляді світлокопій. Нотаріально завірена тільки правильність підпису перекладача ОСОБА_6 на перекладі цих документів з англійської мови на українську.

Частинами першою та четвертою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що письмовими доказами є документи ( в тому числі електронні документи ), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Оригінали письмових доказів, що є у справі, повертаються судом після їх дослідження, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання законної сили судовим рішенням у справі за клопотанням осіб, які їх надали. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Вимога наведеної норми процесуального права щодо оригіналу письмового доказу кореспондується з положеннями частини першої статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено правило безпосереднього дослідження судом доказів. Встановлення судом обставин на підставі належно засвідченої копії письмового доказу не буде суперечити цим нормам, якщо таким способом засвідчення виключається не відповідність копії оригіналу письмового доказу.

Відповідно до пункту 1 статті 27 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал (дата ратифікації 26.05.1995, дата набуття чинності для України 05.06.2000), компетентні органи Договірних Держав будуть обмінюватися такою інформацією, яка необхідна для виконання положень цієї Конвенції або внутрішніх законодавств Договірних Держав, що стосується податків, на які поширюється Конвенція, в тій мірі, у якій оподаткування не суперечить цій Конвенції. Обмін інформацією не обмежується Статтею 1 (Загальна сфера застосування). Будь-яка інформація, одержана Договірною Державою, розглядатиметься як конфіденційна, так само як і інформація, отримана згідно з внутрішнім законодавством цієї Держави, буде розкрита тільки особам або владі (включаючи суди і органи управління), зайнятим оцінкою, збором або управлінням, примушуванням або судовим переслідуванням чи розглядом апеляцій стосовно податків, на які поширюється ця Конвенція. Такі особи або органи будуть використовувати інформацію тільки з цією метою. Вони можуть розкривати інформацію на публічних судових засіданнях і в юридичних рішеннях.

Таким чином, виключно інформація, надана компетентним орган США при обміні інформацією з компетентним органом України, є належним та допустимим доказом обставин з питань оподаткування.

Оскільки, позивачем не було надано оригіналів вказаних документів чи належно завірених копій з них, суд касаційної інстанції дійшов висновку про законність висновків податкового органу та прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

У рішенні ж Вищого адміністративного суду України від 03.06.2013 у справі № 0670/6786/11 (№ К/9991/55912/12 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), на яке посилається заявник, як приклад різного застосування норм матеріального права, спірні правовідносини також стосувалися законності застосування норми підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість»

Доводи відповідача про фіктивність компанії-контрагента позивача - фірми «Глобус ЛЛС», судами попередніх інстанцій правомірно не прийняті до уваги, оскільки повідомленням Офісу державного секретаря штату Вайомінг (м. Шаєнн, США) підтверджується, що на момент проведення експортних операцій, фірма «Глобус ЛЛС» була діючим товариством.

На вказаному повідомленні проставлено апостиль відповідно до вимог Гаазької Конвенції від 15.10.1961. Згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів, вона поширюється на офіційні документи, що складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави, єдиною формальною процедурою, котра може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, у якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, у якій документ складений.

10.01.2002 Верховною Радою України прийнято Закон N 2933-III, відповідно до якого Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, що набула чинності для неї 22.12.2003 р. Виходячи зі змісту Конвенції, наведене означає, що на території цих держав (Україна, США) прийматимуться документи, завірені апостилем.

Крім того, на запит суду першої інстанції, що був направлений до Міністерства фінансів України, від Державної податкової служби України надійшла відповідь, що Компанію «Globus LLC» (ТОВ «Глобус») дійсно зареєстровано в штаті Вайомінг, США.

За наведених обставин, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів про наявність у позивача за спірний період (з 01.04.2008 по 31.03.2011) права на використання пільгової ставки податку на додану вартість.

Що стосується ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.01.2007 у справі № 25/43-46/486 (№ К-12744/06 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), на яку також посилається заявник, як на приклад різного застосування норм матеріального права, то у даній справі судами було встановлено факт вивезення / експорту / позивачем товару за межі митної території України на підставі наданих позивачем вивізних вантажних митних декларацій, оформлених відповідно до вимог Положення про вантажну митну декларацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997 р. № 574. У зв'язку з чим, суд дійшов правильного висновку про правомірність дій позивача щодо застосування нульової ставки при визначенні податкових зобов'язань із зазначених операцій.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що у викладених випадках відсутня подібність правовідносин, оскільки обставини кожної конкретної справи різні.

Приписи статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України визначають виключними мотивами подання заяви про перегляд судових рішень неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції саме одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстав для допуску справи до провадження для перегляду судового рішення Верховним Судом України у даній адміністративній справі немає.

Керуючись ст.ст. 236 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити Державному підприємству «Лугинське лісове господарство» у допуску справи № 0670/6912/11 (№ К/9991/6699/12 - номер справи у Вищому адміністративному суді України) до провадження для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис)О.В. Вербицька
(підпис)Н.Г. Пилипчук
(підпис)Ю.І. Цвіркун