Справа № 821/642/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/642/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача - Юсіфової Н.Ч.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання податкового повідомлення-рішення протиправним,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3.) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.09.2010 р. року № /0.

Позов мотивований тим, що на підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.09.2010 р. №/0 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 11503,45 грн. Дане податкове повідомлення-рішення позивач вважає протиправним, оскільки вимога щодо сплати податку в розмірі 11503,45 грн. ґрунтується на звіті про незалежну експертну оцінку автомобіля PEUGEOT 307 ХЗ 1.6Е згідно з якою ринкова вартість автомобіля складає 76689,68 грн.. однак продаж вказаного автомобіля здійснювався на підставі договору купівлі-продажу на товарній біржі ТБ "УТБ", в якій зафіксована ціна майна. Також позивач вважає, що вимога про здійснення оцінки пред'являється до нового власника автомобіля органом реєстрації автотранспортних засобів, тому не має відношення до нього. Крім того, позивач стверджує, що був позбавлений можливості оскарження податкового повідомлення-рішення від 30.09.2010 р. №/0, оскільки отримав його разом з актом перевірки лише 14.02.2015 р. На підставі викладеного позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.09.2010 р. №/0 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 11503,45 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Вартість проданого автомобіля PEUGEOT 307 ХЗ 1.6Е становить 76689,68 грн., що підтверджується експертною оцінкою та сплатою до пенсійного фонду збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 3% від вартості автомобіля, згідно квитанції від 23.07.2009 р. на суму 2300,67 грн., тому з отриманого доходу позивач повинен сплатити податок в розмірі 15 %, як це передбачено Законом України від 22.05.2003 р. № 889 "Про податок з доходів фізичних осіб" (далі - Закон № 889).

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що позивачем було знято з реєстраційного обліку на праві приватної власності транспортний засіб для реалізації: автомобіль марки (модель) PEUGEOT 307 ХЗ 1.6Е, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3 та здійснено продаж вказаного автомобіля на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2009 р. укладеного через товарну біржу "УТБ".

Згідно висновку спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості транспортного засобу №969 від 23.07.2009 р., проведеного на замовлення покупця транспортного засобу ОСОБА_4, ринкова вартість автомобіля PEUGEOT 307 ХЗ 1.6Е складає 76689,68 грн.

30.09.2010 р. податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №710736171/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб від продажу рухомого майна та надання рухомого майна в оренду" у розмірі 11503,45 грн. на підставі акту №1056/17-1/НОМЕР_4 від 22.09.2010 року про результати позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р., в якому зафіксовані порушення позивачем п.12.1 ст.12, пп.8.2.1 п.8.2 ст. 8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.06.2003

Отже, при визначенні відповідачем доходу, отриманого позивачем від продажу автомобіля, застосовано звичайну ціну, яка, на думку податкового органу, дорівнює експертній вартості автомобіля.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

З біржового договору (угоди) купівлі-продажу транспортного засобу №917403 від 22.07.2009р. вбачається, що членом Української товарної біржі ОСОБА_5 на підставі довіреності ВКТ №332628, виданою приватним нотаріусом Воєводіним М.М., здійснено від імені ОСОБА_3 продаж автомобіля PEUGEOT 307 ХЗ 1.6Е за ціною 100,00 грн. члену біржі ОСОБА_4, тобто отриманий позивачем дохід складає 100,00 грн.

Згідно з п. 1.2 ст. 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), дохід - це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до пп. "ж" п. 1.3 ст. 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкта рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України.

Пунктом 2.1 ст. 2 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" передбачено, що платниками податку є: резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи.

Фізична особа - резидент - це фізична особа, яка має місце проживання в Україні (п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб").

Відповідно до п. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11 - 12 цього Закону.

Оподаткування доходів, одержаних від продажу (обміну) рухомого майна, врегульовано ст. 12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Згідно з пп. 12.1 та 12.2 статті 12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону. Як виняток із пункту 12.1 цієї статті при продажу одного з об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля, мотоцикла, моторолера або моторного (парусного) човна не частіше одного разу протягом звітного податкового року доходи продавця від зазначених операцій оподатковуються за ставкою в розмірі 1 відсотка від вартості такого об'єкта рухомого майна за умови сплати (перерахування) ним суми державного мита до бюджету або суми плати нотаріусу за нотаріальне посвідчення відповідного договору до такого посвідчення. Дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш ніж одного із зазначених об'єктів, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7 цього Закону. Зазначені операції відображуються в реєстрі об'єктів рухомого майна.

Факт реалізації транспортного засобу, що продав позивач, та ціни продажу оформлено біржовим договором №917403 від 22.07.2009р.

Тому ставка податку для оподаткування доходу платника податку, отриманого протягом звітного податкового року від продажу більш ніж одного із зазначених об'єктів становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, що визначено пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Згідно з пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" - платник податку, що отримує доходи, нараховані особою, яка не є податковим агентом, зобов'язаний включити суму таких доходів до складу річного оподаткованого доходу та подати річну декларацію з цього податку.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Вказаним Законом передбачено, що під час укладення будь-яких угод на біржі, сторонами цих угод застосовуються вільні ціни.

Згідно зі ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідачем не надано доказів того, що договір продажу автомобіля, який укладений позивачем визнано судом недійсним.

В ході судового розгляду відповідачем не доведено на підставі належних і допустимих доказів, а судом не встановлено обставин отримання позивачем доходу від продажу автомобіля у розмірі більшому, ніж визначений у вказаному біржовому договорі.

Висновок спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості транспортного засобу №969 від 23.07.2009 р., який покладений в основу висновків податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства, об'єктивно не може слугувати доказом отримання позивачем доходу від відчуження транспортного засобу саме у розмірі, визначеному у вказаному висновку, виходячи з наступного.

Так, згідно з Правилами державної реєстрації і обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів всіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів і мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388, реєстрація транспортних засобів здійснюється на основі заяви власника, поданої особисто, і документів, посвідчуючи його особистість, правомірність набуття транспортного засобу, оцінку його вартості, яка проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС України, Мінюстом, Держпромполітики, Держмитслужбою і Фондом держмайна і що має відповідні документи.

Отже такі дані є лише свідченням того, що той чи інший транспортний засіб має ту чи іншу оціночну вартість, але зовсім не є доказом того, що такий транспортний засіб був придбаний чи відчужений його власником саме за такою ціною, оскільки сторони договору купівлі-продажу рухомого майна вільні у визначені ціни і жоден нормативний акт не встановлює, що при укладанні договору купівлі-продажу транспортного засобу між фізичними особами договірна ціна не повинна бути меншою від оціночної вартості такого автомобіля.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у разі оподаткування майна згідно із законом.

Суд вважає, що в даному Законі чи інших законах, які регулюють податкові відносини, в тому числі і спірні правовідносини на час їх виникнення, не зазначено, що при оподаткуванні операцій з продажу рухомого майна потрібно керуватись саме оціночною вартістю.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що Закон про оцінку майна не є законом про оподаткування і не може змінювати норми Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", в якому говориться лише про обов'язковість проведення оцінки, а не про обов'язковість її використання при визначенні бази оподаткування.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов обґрунтованим, а тому його слід задовольнити, оскільки відповідачем не доведено правомірності визначення позивачу оскарженим податковим повідомленням-рішенням податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Щодо дотримання позивачем строку на звернення до суду.

Згідно із ч.ч.1, 2, 3 ст.99, ч.1 ст.100 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

На час виникнення спірних правовідносин строки на звернення до суду за оскарженням рішень контролюючих органів про нарахування податкових зобов'язань регулювались Законом України від 21.12.2000р. №2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Підпункт 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Закону України від 21.12.2000р. №2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" встановлює, що платник податків вправі оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який момент після отримання відповідного податкового повідомлення з урахуванням строків давності. В свою чергу, строки давності визначені статтею 15 зазначеного Закону і становлять 1095 днів.

Аналогічні строки встановлені Податковим кодексом України, який набув чинності 01.01.2011р. (ст.ст.56, 102 Податкового кодексу України).

Як видно з матеріалів справи, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем 30.09.2010р., а позовну заяву щодо його оскарження подано до суду 26.02.2015р.

В той же час судом встановлено, що позивач отримав акт перевірки від 22.09.2010 р. №1056/17-1/НОМЕР_4 та оскаржуване податкове повідомлення-рішення лише 14.02.2015р. після звернення до ДПІ із заявою щодо їх видачі.

Наявні матеріали справи містять докази надіслання засобами поштового зв'язку на адресу позивача акту перевірки та податкового повідомлення-рішення, проте ці поштові відправлення не були вручені йому та повернуті податковому органу з відмітками поштового відділення про причини не вручення - "за закінченням терміну зберігання".

Факт неотримання позивачем фізично акту перевірки від 22.09.2010р. №1056/17-1/НОМЕР_4 та податкового повідомлення-рішення від 30.09.2010р. визнано представником відповідача в судовому засіданні.

Судом також встановлено, що Херсонським окружним адміністративним судом прийнято постанову від 23.11.2012 р. у справі №2-а-4323/12/2170, якою задоволено адміністративний позов ДПІ у м. Херсоні до ФОП ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 10898,86 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення від 30.09.2010 р. №/0. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2015р. вказана постанова Херсонського окружного адміністративного суду залишена без змін.

Слід зазначити, що судом витребована з архіву та досліджена адміністративна справа №2-а-4323/12/2170. З неї видно, що постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2012р. прийнята в порядку письмового провадження без участі ФОП ОСОБА_3, крім того, з матеріалів вказаної справи вбачається також те, що ФОП ОСОБА_3 не отримував копію адміністративного позову ДПІ та повістки про виклик у судове засідання, оскільки ці документи були повернуті ДПІ та до суду із відмітками поштового відділення про причини їх не вручення "за закінченням терміну зберігання".

В судовому засіданні представником позивача надано пояснення стосовно отримання акту перевірки від 22.09.2010 р. №1056/17-1/НОМЕР_4 та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Так, з пояснень представника позивача та матеріалів справи вбачається, що позивач, звернувшись до нотаріуса у 2014 р., дізнався про постанову ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні, якою накладено арешт на все його майно в межах виконавчого провадження з примусового виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2012 р. у справі №2-а-4323/12/2170. Після чого позивач 09.07.2014р. звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду та отримав копію вказаної постанови особисто і оскаржив її в апеляційному порядку 30.07.2014р., подавши до суду першої інстанції апеляційну скаргу. Однак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення позивачем отримано лише в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає причини пропуску позивачем строку на звернення до суду поважними, оскільки про наявність підстав для звернення до суду із даним позовом він дізнався лише у 2014р.

Керуючись статтями 159-163, 167 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 вересня 2010 року №/0.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) судові витрати в розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 (сімдесят) коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 22 квітня 2015 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 8.3.2