Справа № 217/2025/12
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 217/2025/12

Головуючий у 1-й інстанції: Алєксєєнко В.М.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

15 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Немирівської районної державної адміністрації на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 27 червня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Немирівської районної державної адміністрації про стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

12.10.2011 ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Немирівської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій та стягнення недоплаченої грошової допомоги згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2011 рік.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він є інвалідом війни ІІІ групи , згідно статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни", гарантії їх соціального захисту" отримує разову щорічну грошову допомогу до п'ятого травня, розмір якої не може бути меншим семи мінімальних пенсій за віком, однак йому виплачено лише 320 грн.

Немирівський районний суд Вінницької області постановою від 27 червня 2012 року адміністративний позов задовольнив. Суд визнав неправомірними дії відповідача щодо нарахування позивачу разової щорічної допомоги до 5 травня за 2011 рік не в повному обсязі; зобов'язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу разову щорічну допомогу до 5 травня за 2011 рік згідно статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням фактично виплачених коштів.

Відповідач не погодившись з постановою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку. Аргументуючи доводи апеляційної скарги відповідач вказує на те, що управління виконало свої функції з виплати допомоги у повному обсязі, а не встановлювало розміри цих виплат оскільки це є функцією Кабінету Міністрів України. Також зазначено, що управління не має повноважень щодо надання центральним органам виконавчої влади пропозицій, заявок відносно розміру допомоги, тільки повідомлення про чисельність категорій інвалідів війни.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 183-2 та пункту 3 частини 1 статті 197 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами. При цьому, фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у відповідності до вимог частини 6 статті 12 та частини 1 статті 41 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є учасником бойових дій та інвалідом 3 групи, який відповідно до вимог статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на щорічну виплату грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини 2 статті 95 Конституції України виключно Законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно з частиною 2 статті 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать Конституції України, Бюджетного кодексу України та Закону України "Про державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10 рп/2008 - нормою Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" зупинено на 2008 рік дію статтей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту".

При цьому відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі.

Оскільки норми Законів, якими обмежувалась дія статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" 3551-XII від 22.10.1993 визнані неконституційними і втратили свою чинність, то у 2011 році стаття 13 цього Закону діяла у редакції відповідно до якої, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій, виплачується разова грошова допомога. Розмір вказаної допомоги регламентується статтею 13 вищенаведеного закону, яка встановлює, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виплата такої допомоги здійснювалась відповідачем у невідповідності до чинного законодавства.

Окрім цього відповідно до частини 3 статті 2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Разом з тим, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при нарахуванні та виплаті щорічної одноразової грошової допомоги позивачу, слід виходити із розміру мінімальної пенсії за віком встановленої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарзі без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України , суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Немирівської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 27 червня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Боровицький О. А.

Судді Граб Л.С.

Сапальова Т.В.