Справа № 820/20597/14
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р.Справа № 820/20597/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

представників сторін: позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача - Горбенко Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2015р. по справі № 820/20597/14

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області

про поновлення на посаді, оплата за час вимушеного прогулу та відшкодування морального збитку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_4) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (далі по тексту - відповідач, ГУ МВСУ в Луганській області), в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- Визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, які полягають у притягненні до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та безпосередньо у самому звільненні ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ.

- Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 14 жовтня 2014 року №3215 про накладення на оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів Управління карного розшуку ГУМВСУ у Луганській області майора міліції ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

- Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 17 жовтня 2014 року №327 о/с в частині стосовно звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_4, оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів Управління карного розшуку ГУМВСУ у Луганський області за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991р. № 114.

- Поновити ОСОБА_4 на службі, на посаді оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів Управління карного розшуку ГУМВСУ у Луганській області.

- Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області виплатити ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17.10.2014 року по дату фактичного поновлення на службі, виходячи з середньомісячного розміру - 3850, 46 грн.

- Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на службі, на посаді оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів Управління карного розшуку ГУМВСУ у Луганський області.

- Допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області виплатити ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17.10.2014 року по дату фактичного поновлення на службі, виходячи з середньомісячного розміру - 3850, 46 грн., за один місяць.

- Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на користь ОСОБА_4 10000 (десять тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2015 року по справі №820/20597/14 адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про поновлення на посаді, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування морального збитку - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 17 жовтня 2014 року № 327 о/с в частині стосовно звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_4, оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів Управління карного розшуку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991р. № 114.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2015 року по справі №820/20597/14 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВСУ в Луганській області від 14 жовтня 2014 року №3215 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ; поновити його на службі, на посаді оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів Управління карного розшуку ГУМВСУ у Луганській області; зобов'язати відповідача виплатити йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17.10.2014 року по дату фактичного поновлення на службі.

В апеляційній скарзі, а також його представники у судовому засіданні, зазначили про порушення судом першої інстанції вимоги ст.235 КЗпП, оскільки скасувавши наказ щодо звільнення ОСОБА_4, не враховуючи положень вказаної статті, суд відмовив йому в поновленні на роботі та у зобов'язанні відповідача виплатити йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. Крім того, вважає наказ від 14 жовтня 2014 року №3215 «Про покарання співробітника УКР ГУ МВС в Луганській області» безпідставним, прийнятим за результатами проведеного неналежною особою службового розслідування, з порушення вимог чинного законодавства, який підлягає скасуванню. Враховуючи зазначене, вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні, з викладених підстав, заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції, винесене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4, з 25.07.1993 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України. За час перебування на службі отримав звання майора міліції.

17.10.2014 року позивача на підставі наказу №327 о/с було звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України за п.64 "є" (за порушення дисципліни). Підставою для винесення цього наказу був наказ ГУ МВС України у Луганській області від 14.10.2014 року №3215 про покарання співробітника УКР ГУМВСУ у Луганській області, згідно якого за грубе порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, ігнорування вимог наказу МВС України від 22.02.2012 року №155, що виразилося у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО та ігноруванні вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків, оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів УКР ГУМВСУ майора міліції ОСОБА_4 було наказано звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, які полягають у притягненні до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та безпосередньо у самому звільненні ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання таких дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказів від 14 жовтня 2014 року №3215 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та від 17 жовтня 2014 року №327 о/с в частині стосовно його звільнення за порушення дисципліни, поновлення його на роботі (допустити до негайного виконання рішення суду в цій частині), зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, що також допустити до негайного виконання, стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу від 17 жовтня 2014 року № 327 о/с в частині стосовно звільнення позивача з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни, суд першої інстанції виходив з того, що в день видачі вказаного наказу №327 о/с від 17.10.2014 року ОСОБА_4 перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГМ №086955 від 27 жовтня 2014 року. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний наказ є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_4 повинен був бути звільненим в перший день виходу з лікарняного.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення службової дисципліни ОСОБА_4 був підтверджений, ніяким чином не спростований, тому притягнення до дисциплінарної відповідальності цілком законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" від 22.02.2006 року (далі - Статут), зазначено, що дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Статуту передбачені обов'язки осіб рядового і начальницького складу, серед яких, зокрема, обов'язок дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Стаття 12 Статуту закріплює перелік видів дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, серед яких, на ряду з іншими, зазначений такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду, 07.09.2014 року позивач разом з родиною залишив місто Сєвєродонецьк та переїхав до міста Києва.

З 15.09.2014 до 24.09.2014 року згідно листка непрацездатності серії АВЮ №977748 від 15 вересня 2014 року ОСОБА_4 перебував на лікарняному, та відповідно до цього ж листка повинен був стати до роботи 25 вересня 2014 року.

Інший листок непрацездатності серії АГМ № 086639 від 9 жовтня 2014 року, підтверджує те, що ОСОБА_4 був на лікарняному з 30.09.2014 року по 09.10.2014 року.

25.09.2014 року начальником відділу УКР ГУМВСУ було подано рапорт про те, що ОСОБА_4 25.09.2014 року був відсутній на робочому місці без поважних причин. Актами про невихід на роботу від 25.09.2014 року та від 26.09.2014 року було зафіксовано факти відсутності ОСОБА_4 на роботі. Вказані Акти були складені та підписані комісією у складі полковника міліції Радака В.О., підполковника міліції Тарасова В.В. та підполковника міліції Чевердака О.Ю.

За вказаним фактом невиходу на роботу ГУМВС України у Луганський області був виданий наказ №3111 від 10.10.2014 року про призначення та проведення службового розслідування. За результатами службового розслідування було складено висновок, згідно якого було встановлено, що дні невиходу ОСОБА_4 на службу вважаються прогулами.

Під час проведення службового розслідування керівництвом відділу та УКР ГУМВСУ було здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_4, під час якого останній повідомив що він перебуває у м. Києві та в подальшому не бажає проходити службу в ГУМВСУ у Луганський області. Також, йому було запропоновано прибути до Сєвєродонецького МВ ГУМВСУ (тимчасове місце дислокації ГУМВСУ), для надання пояснень з приводу невиходу на службу. Не зважаючи на те, що ОСОБА_4 було повідомлено про службове розслідування по відношенню до нього, на робоче місце він так і не прибув.

Відповідно довідки УКЗ ГУМВСУ у Луганській області від 16.01.2015 року №6/2-125, ОСОБА_4 в період з 07 вересня по 17 жовтня 2014 року у відпустці не знаходився.

Позивачем та його представниками, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б вказували на поважність причин не виходу на роботу 25.09.2014 року та від 26.09.2014 року, що дає підстави вважати висновки службового розслідування такими, що відповідають фактичним обставинам та вимогам діючого законодавства.

Згідно з п. "є" ст.64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991р. № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що факт порушення службової дисципліни ОСОБА_4 був підтверджений, ніяким чином не спростований. Притягнення до дисциплінарної відповідальності цілком законне та обґрунтоване. Проте, наказ №327 о/с від 17.10.2014 року був виданий з порушення норм трудового законодавства, що не заперечується відповідачем. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що наказом т.в.о. начальника Головного управління МВС України в Луганській області від 10.04.2015 року №128 о/с по особовому складу внесено зміни в наказ ГУМВСУ від 17.10.2014 року №327о/с та зазначено, що майора міліції ОСОБА_4, оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів Управління карного розшуку вважати звільненим з органів внутрішніх справ України у запас ЗС України за п.64 "є" (за порушення дисципліни) з 22.11.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті наказу від 14 жовтня 2014 року №3215 про накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді звільнення, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні адміністративного позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2015р. по справі № 820/20597/14 в частині відмови в задоволенні позовних вимог залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 17.04.2015 р.