Справа № 822/108/15
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/108/15

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.В.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

14 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: Мартинів А.І.,

представника відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон Хмельницький" до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просила суд залишити її без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, яка прибула в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у вересні 2014 року на підставі пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України відповідно до повідомлення №19 від 11.08.2014 року та наказу №771 від 11.08.2014 року Красилівською ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання норм податкового законодавства, достовірності формування показників податкових декларацій з податку на додану вартість, правильності та повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.02.2013 року по 30.06.2014 року. Результати перевірки оформлені актом від 12 вересня 2014 року № 1402/2201/37504806.

На підставі зазначеного акту відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 16.10.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 197078,0 грн., в тому числі за штрафними санкціями в сумі 197078,0 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 16.10.2014 року № позивач оскаржив в адміністративному порядку. Рішенням про результати розгляду первинної скарги від 18.11.2014 року №15166/10/22-01-10-03-14 Головне управління ДФС у Хмельницькій області скасувало податкове повідомлення-рішення від 16.10.2014 року № в сумі 157622,0 грн. штрафної санкції, застосованої згідно п.123.2 ст.123 ПК України, та збільшило вказане податкове повідомлення-рішення в сумі 157622,0 грн. основного платежу з ПДВ. Податкове повідомлення-рішення від 16.10.2014 року № з урахуванням рішення від 18.11.2014 року №15166/10/22-01-10-03-14 залишене без змін рішенням Державної фінансової служби України про результати розгляду скарги від 18.12.2014 року №8990/6/99-99-10-01-25. Зазначені рішення про результати апеляційного розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення від 16.10.2014 року № позивач не оскаржив.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податковим органом протиправно, необґрунтовано з порушенням норм чинного законодавства прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

01.06.2011 року позивач та ПрАТ «Племінний Завод «Агро- Регіон» уклали договір про співробітництво №010611/5, відповідно до умов якого на період з 01.06.2011 року по 31.12.2013 року, у який відбувається поступове переоформлення договорів оренди земель сільськогосподарського призначення, укладених ПрАТ «Племінний Завод «Агро- Регіон», на позивача, ПрАТ «Племінний Завод «Агро- Регіон» обробляє земельні ділянки та збирає з них урожай 2011-2013 років, право власності на який належить зазначеному товариству (п.п.1.1 і 1.2 договору). Пунктом 1.3 договору передбачено, що позивач може купити у ПрАТ «Племінний Завод «Агро - Регіон» частину незавершеного виробництва (посівів сільськогосподарських культур) на підставі договорів купівлі - продажу незавершеного виробництва.

У зв'язку з переукладанням договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення (станом на 01.02.2013 року загальна площа, орендована позивачем, склала 1 364,1426 га) відповідно до договору купівлі - продажу незавершеного виробництва від 05.02.2013 року № 050213/5/НЗВ позивач придбав у ПрАТ «Племінний Завод «Агро - Регіон» незавершене виробництво сільськогосподарської продукції а саме: посіви кукурудзи на 1034 га та посіви пшениці на 197 га (п.1.1 договору).

В подальшому з метою забезпечення вирощування, збирання та зберігання урожаю, позивач уклав ряд договорів на виконання сільськогосподарських робіт та надання послуг, зокрема: договір купівлі-продажу сільськогосподарських послуг №210113 від 21.01.2013 року, договір на авіаційно-хімічні роботи від 01.06.2013 року, договір перевезення вантажу від 01.12.2013 року, договір №01/07/13/5ПС від 01.07.2013 року про надання послуг з підготовки товару до реалізації, договір купівлі-продажу сільськогосподарських послуг №200114 від 20.01.2014 року, договір на авіаційно-хімічні роботи від 01.06.2014 року договір транспортного перевезення №01/1004-14 від 10.04.2014 року, договори підряду на внесення мінеральних добрив №АРХ 3/04.08.14 від 04.08.2014 року та №05-05-14/1 від 05.05.2014 року, договір про надання послуг із збирання врожаю №061014 від 06.10.2014 року, договір перевезення вантажу №20141103 від 03.11.2014 року, договір складського зберігання зерна №101/113 Х від 10.11.2014 року, договір складського зберігання зерна №490 від 10.10.2014 року, тощо.

Вирощений урожай позивач реалізував відповідно до договорів купівлі-продажу.

Відповідно до розрахунків частки сільськогосподарського виробництва за 2011-2013 роки частка сільськогосподарського виробництва у позивача складає 100%.

Протягом 2013 -2014 років позивач застосовував спеціальний режим оподаткування з ПДВ операцій з придбання сільськогосподарських послуг та постачання вирощеної на орендованих земельних ділянках сільськогосподарської продукції.

В силу п.209.1 ст.209 ПК України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей (п.209.2 ст.209 ПК України).

Відповідно до п. 209.6 ст. 209 ПК України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

За визначенням п. 209.7 ст. 209 ПК України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Отже, єдиними критеріями для віднесення товарів до сільськогосподарських для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість є належність цих товарів до певної товарної групи, а також створення цих товарів у процесі діяльності, визначеної п. 209.17 ст. 209 ПК України.

Якщо товари відповідають визначеним товарним групам та отримані в результаті здійснення діяльності, що відповідає визначеним видам, вони є сільськогосподарськими і повинні враховуватися для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість. При цьому недотримання питомої ваги щодо реалізації сільськогосподарських товарів є єдиною підставою для застосування до сільськогосподарського товаровиробника правил загального режиму оподаткування податком на додану вартість. В інших випадках відсутні підстави для застосування до особи загальних правил оподаткування податком на додану вартість. Зазначену позицію висловив Вищий адміністративний суд України у Інформаційному листі від 28.12.2012 року N 2614/12/13-12.

Таким чином, об'єктом застосування спеціального режиму оподаткування з ПДВ є операції з поставки сільськогосподарським підприємством вироблених (наданих) ним на власних або орендованих основних фондах сільськогосподарських товарів, зазначених у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, отримані в результаті здійснення діяльності, що відповідає 01.11.0 КВЕД.

Позивач є сільськогосподарським підприємством, що відповідачем не заперечується. Основним видом діяльності позивача відповідно до відомостей з ЄДРПОУ станом на 01.11.2014 року є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11.0 КВЕД).

В силу пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 14.1.244 статті 14 ПК України товари, це матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях з їх випуску (емісії) та погашення.

Зазначене вище свідчить, що для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість сільськогосподарськими товарами є товари, вказані у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, які отримані в результаті здійснення сільськогосподарської діяльності, тобто в процесі управління біологічними перетвореннями біологічних активів метою якого є отримання урожаю сільськогосподарської продукції.

При цьому, ані п. 209.7 ст. 209 ПК України, ані Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 30 "Біологічні активи", не встановлюють будь-яких застережень щодо провадження сільськогосподарської діяльності, яка дає право на застосування спеціального режиму оподаткування з ПДВ. Відтак, Управління біологічними перетвореннями біологічних активів, яке полягає, зокрема, у виконанні комплексу робіт з вирощування сільськогосподарської продукції (обробіток ґрунту, посів, підживлення рослин, внесення засобів захисту рослин, збирання врожаю тощо), може здійснюватись сільськогосподарським підприємством як власними трудовими ресурсами та основними засобами, так і залученими відповідно до господарських договорів на орендованих земельних ділянках. Однак, обов'язковою метою та результатом такого управління біологічними активами є отримання сільськогосподарської продукції, вказаної у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що створення сільськогосподарської продукції, яке відбувається в результаті управління сільськогосподарським підприємством біологічними перетвореннями біологічних активів, є сільськогосподарським виробництвом, а підприємство, яке здійснює вказану діяльність - виробником сільськогосподарської продукції.

В судовому засіданні в суді першої інстанції представник відповідача не заперечив той факт, що в результаті господарської діяльності позивача, як сільськогосподарського підприємства, створена сільськогосподарська продукція, вказана у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД. Відтак позивач є виробником вказаної продукції. Зазначений факт відповідачем не спростований.

Застосування п. 209.2 ст. 209 ПК України передбачає наявність факту поставки вироблених сільськогосподарським підприємством товарів, вказаних у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, як умови віднесення сум податку на додану вартість до спеціальної декларації, і як наслідок, зменшення податкових зобов'язань в загальній декларації.

Відповідно до п. 209.11 ст. 209 ПК України якщо суб'єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то: а) на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов'язане визначити податкове зобов'язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку; б) орган державної податкової служби виключає таке підприємство з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування та може повторно включити його до такого реєстру після закінчення наступних 12 послідовних звітних податкових періодів за наявності підстав, визначених цією статтею; в) таке підприємство вважається платником зазначеного податку на загальних підставах з першого числа місяця, в якому було допущено таке перевищення.

Таким чином, для встановлення права особи застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є обов'язковим дотримання сільськогосподарським товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка має становити не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Основним видом доходу позивача є дохід від постачання вироблених ним яких сільськогосподарських товарів, питома вага яких складає 100% вартості всіх товарів, поставлених позивачем протягом звітних податкових періодів, які були предметом перевірки.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позивач виконав умови, передбачені ст.209 ПК України, для застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість операцій з поставки сільськогосподарських товарів, вирощених ним на орендованих землях.

Застосовуючи спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість, позивач дотримувався вимог Порядку №678 та до податкової декларації з позначкою "0121"/"0122"/"0123" включав лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, встановленого ст.209 ПК України.

При цьому, суд відхиляє як безпідставне, посилання відповідача на постанову Старокостянтинівського районного суду від 23.12.2014 року по справі №683/3125/14-к про притягнення до адміністративної відповідальності головного бухгалтера ТОВ «Агро-Регіон Хмельницький» Кошелевої І.О. за порушення позивачем вимог п. 187.1 ст.187, ст.192, п. 198.1 п. 198.2 ст. 198, п.209.1, п.209.2, 209.6, п.209.7 ст.209 ПК України та заниження позивачем податку на додану вартість в сумі 157662,0 грн., оскільки під час розгляду вказаної справи судом не досліджувались обставини, які слугували підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, а його висновки базуються лише на визнанні головним бухгалтером вини у порушенні ведення бухгалтерського (а не податкового) обліку ТОВ «Агро-Регіон Хмельницький».

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.