Справа № 2а-5826/11/1370
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2015р. м. Київ К/9991/45733/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 09.04.2015 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012

у справі № 2а-5826/11/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо господарський

центр „Піраміда"

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова

Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Виробничо господарський центр „Піраміда" звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Державної податкової служби (правонаступник - Державна податкова інспекція у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області) про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень: №/0/9557 від 26.04.2011; №/0/9559 від 26.04.2011.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2011 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2011 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань господарських взаємовідносин з ЗАТ „Укратоменергобуд", ЗАТ „НВП „Укрзахіденерго", АЕС ДП „НАЕК „Енергоатом", ТОВ „Західно-Українська енергетична комапанія", фірмою Power Sp. Z. o. O" (Польща, Вроцлав) за період з 01.09.2006 по 01.12.2010 та складено акт № 246/23-4/13821804 від 11.04.2011.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: №/0/9559 від 26.04.2011, яким визначено позивачу податкове зобов'язання по податку на прибуток підприємств в сумі 1177084 грн.: 941667 грн. основний платіж, 235417 грн. штрафні (фінансові) санкції; №/0/9557 від 26.04.2011, яким визначено позивачу податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 13109521 грн.: основний платіж 10487617 грн., 2621904 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР, занижено податок на прибуток на суму 941667 грн.; пп. 7.2.3, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7, пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР, занижено податок на додану вартість у сумі 10487617, 13 грн.

Підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень послужили висновки відповідача про недостовірність даних, зазначених у первинних документах за наслідками господарських операцій по придбанню та транспортуванню статора турбогенератора ТВВ-800-2УЗ в рамках договору № 0425/08-СТ від 25.04.2008, укладеному між позивачем та ЗАТ „НВП „Укрзахіденерго".

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25.04.2008 між позивачем та ЗАТ „НВП „Укрзахіденерго" укладено договір № 0425/08-СТ, згідно з яким продавець - ЗАТ„НВП „Укрзахіденерго" зобов'язується в порядку та на умовах, визначеним договором передати у власність покупця (позивача) статор турбогенератора ТВВ-800-2УЗ, а позивач - прийняти та оплатити його.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", валовими витратами виробництва та обігу визнається сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п. 5.3 - п. 5.7 цієї статті.

Нормами пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати платника, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що виконання зазначеного вище договору позивачем належним чином підтверджується долученими до матеріалів справи належних чином оформленні договором, актом виконаних транспортних послуг та податковою накладною.

Крім того, відповідачем не наведено жодних доказів, які б підтверджували його доводи відносно недійсності податкових накладних та фіктивності проведених позивачем господарських операцій.

При розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Посилання податкового органу, на те, що позивачем не доведена реальність операції, не підтверджується реальність часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявність трудових ресурсів, виробничо - складських приміщень та іншого майна ( технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів), які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, , не можуть вважатися беззастережними та безперечними доказами в підтвердження доводів податкової інспекції про фіктивність спірних господарських операцій, а будь-яких інших доказів відповідачем надано не було.

Відносно донарахування підприємству податкових зобов'язань з податку на додану вартість слід зазначити наступне.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5 цієї ж статті встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит, відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 зазначеного Закону, вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Зважаючи наведені законодавчі приписи, а також на те, що позивачем правомірно було віднесено до складу валових витрат вартість придбаних у контрагента послуг, формування ним податкового кредиту на підставі отриманих від постачальника податкових накладних обґрунтовано визнано судом першої інстанції правомірним та таким, що відповідає вимогам положень ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість".

Транспортування статора турбогенератора ТВВ-800-2УЗ повинно було здійснюватись залізничним транспортом на умовах DDP-станція Рафалівка Львівської залізниці у відповідності до міжнародних правил Інкотермс-2000 та сума договору на момент його підписання становила 32706456 грн.

Відповідно до ч.4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або виключній формі цим Кодексом або законами України.

Вказана норма надає можливість сторонам за їхньою згодою регулювати свої договірні відносини на умовах Правил ІНКОТЕРМС, в тому числі у договірних відносинах між резидентами.

Крім цього, судами попередніх інстанцій встановлено факт надання податковому органу податкових , товарних накладних, акта виконаних транспортних послуг та договорів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012 у справі № 2а-5826/11/1370 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012 у справі № 2а-5826/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко