Справа № 2а-1153/10
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Махлай Л.Д. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Справа: № 2а-1153/10

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва ( далі - відповідач ) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу в повному обсязі державної додаткової пенсії, відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 21.06.2007 р.;

- зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу державної додаткової пенсії, відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 21.06.2007 р., з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не приведення розміру пенсії позивача у відповідність з вимогами ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано відповідача перерахувати державну і додаткову пенсію ОСОБА_2 з 01.03.2010 р., відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої у ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а в решті позовних вимог було відмовлено.

Зазначене судове рішення було оскаржене в апеляційному порядку відповідачем і за результатами апеляційного розгляду залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року.

Позивач також вчасно подав апеляційну скаргу, яка до суду апеляційної інстанції надійшла лише 23.03.2015 р., тобто після ухвалення судом апеляційної інстанції вказаного рішення у справі.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про те, що він не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та просить його скасувати в частині незадоволення позовних вимог та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, та відноситься до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Задовольняючи адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не приведення розміру пенсії позивача у відповідність з вимогами ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язання відповідача перерахувати державну і додаткову пенсію ОСОБА_2 з 01.03.2010 р., відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої у ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було неправомірно призначено позивачу пенсію в розмірі меншому, ніж це передбачено у ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон № 796-ХІІ ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам 2 групи - у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

При цьому, положення ст. 50 Закону № 796-ХІІ містять пряму вказівку, що під час визначення розміру таких пенсій за основу їх обчислення як розрахункова величина береться мінімальна пенсія за віком.

У ч. 4 ст. 54 цього Закону № 796-ХІІ закріплено, що державна пенсія особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком на момент виникнення спірних правовідносин був установлений у ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що станом на 2010 рік, зокрема на час розгляду даної справи в суді першої інстанції, особи, які є інвалідами 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, та відносяться до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, мали право на отримання державної пенсії і додаткової пенсії у розмірах, визначених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком і 8 мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у ст.ст. 99 та 100 КАС України, визначено шестимісячний строк звернення особи до суду з адміністративним позовом та можливість поновлення пропущеного строку за наявності поважних причин.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно встановив дату звернення позивача до суду з даним адміністративним 29.09.2010 р., відповідно до штампу вхідної кореспонденції Оболонського районного суду м. Києва, та відсутність поважних причин для поновлення шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом і, відповідно, для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 поза межами цього строку.

Доводи апелянта про те, що ним не було пропущено строку звернення до суду з даним адміністративним позовом і його позовні вимоги підлягають задоволенню з 21.06.2007 р., колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було розглянуто його позовні вимоги в частині про проведення виплати позивачу державної і додаткової пенсії, спростовуються змістом самої оскаржуваної постанови суду першої інстанції / а.с. 16 /, з якої вбачається, що судом такі позовні вимоги ОСОБА_2 були розглянуті, а в їх задоволенні було відмовлено, оскільки відповідач не є органом, який безпосередньо проводить виплату пенсії, з чим погоджується й колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 лише в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не приведення розміру пенсії позивача у відповідність з вимогами ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язання відповідача перерахувати державну і додаткову пенсію ОСОБА_2 з 01.03.2010р., відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої у ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та щодо відсутності жодних правових підстав для задоволення адміністративного позову в іншій частині позовних вимог.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.