Справа № 814/2369/14
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2369/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря - Авраменка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

18.07.2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі- ФОП ОСОБА_2.) звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2014 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 року позов ФОП ОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 13.02.2015 року Баштанська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Миколаївській області подала апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

В апеляційній скарзі податковий орган вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано та правомірно, а тому скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 року та прийняття нової, якою відмовити ФОП ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 20.06.2014 року по 24.06.2014 року спеціалістами Баштанської ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року.

За результатами перевірки було складено Акт № 175/17-00/НОМЕР_2 від 24.06.2014 року, у якому, зокрема, встановлено порушення позивачем:

- ст. 203, 215, 228, 655, 656, 662 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а саме: відсутність реального вчинення господарських операцій;

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI із змінами та доповненнями (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 14 332,50 грн.

На підставі вказаного Акту відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № від 29.07.2014 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 14 332,50 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 3 583,12 грн.

Податковий орган посилався на недійсність правочинів, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ "Левагро". При цьому, податковий орган посилався на відсутність документального підтвердження здійснення господарських операцій по придбанню нафтопродуктів в ланцюгу постачання. Зазначених висновків податковий орган дійшов з досліджених актів інших податкових органів.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2, зважаючи на наступне:

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до п.138.1 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

В свою чергу, п.138.2 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п.139.1.9 ПК України витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

В свою чергу, у відповідності до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст. 198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п. 201.6 ст.201 ПК України).

Як вже зазначалось вище, в ході проведеної перевірки податковий орган дійшов висновку щодо неправомірності формування позивачем податкового кредиту.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає помилковим висновок Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, зважаючи на наступне:

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на віднесення витрат до складу валових, зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту та бюджетне відшкодування сум ПДВ), є реальність господарської операції.

За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту.

Слід зазначити, що підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів, надання послуг продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів (послуг) у власній господарській діяльності.

В свою чергу, колегія суддів апеляційної інстанції з матеріалів справи вбачає, що у перевіреному періоді ПП «Левагро», постачало позивачу нафтопродукти. Реальність здійснених господарських операцій підтверджена первинними та банківськими документами, які в повному обсязі були досліджені в ході перевірки та цілком відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

25.10.2013 року між ФОП ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Левагро» було укладено договір на постачання нафтопродуктів № 10-09Л (арк. спр. 46- 47).

Оплата за отримані нафтопродукти здійснювалась ФОП ОСОБА_2 у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на користь ПП «Левагро», що підтверджується наявними платіжними дорученнями (арк. спр. 51 - 55) та банківськими виписками (арк. спр. 56 - 61) та дає підстави стверджувати, що ФОП ОСОБА_2 в повному обсязі розрахувався за отримані ним нафтопродукти.

На підтвердження реальності вказаних операцій надано рахунок-фактуру № СФ-0000012 від 25.10.2013 року (арк. спр. 43), податкову накладну № 12 від 25.10.2013 року на суму 85 995,00 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 14 332,50 грн. (арк. спр. 45), видаткову накладну № РН-0000013 від 25.10.2013 року на суму 85 955,00 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 14 332,50 грн. (арк. спр. 44), довіреність на отримання нафтопродуктів (арк. спр. 49) та товарно-транспортну накладну № 11 від 25.10.2013 року (арк. спр. 48).

В п. 2.9 Акту перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_2 здійсню наступні види діяльності: оптова торгівля паливом (арк. спр. 13). Серед об'єктів, на яких здійснюється господарська діяльність позивача, є міні-автозаправочна станція (п. 3 Акту перевірки, арк. спр. 13). Дані факти засвідчують те, що придбане паливо було необхідне позивачу для здійснення його господарської діяльності

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем первинні документи у повній мірі відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують здійснення господарських операцій.

Слід також зазначити, що висновки актів перевірок інших податкових органів не можуть бути підставою для визначення позивачеві податкових зобов'язань, з огляду на те, що перевірка правомірності формування платником податку податкового кредиту, реальності його господарських операцій з іншими контрагентами повинна здійснюватись податковим органом саме під час проведення планових або позапланових заходів такого платника податків, на підставі наданих ним первинних документів.

В даному випадку, судом першої інстанції, з яким погодилась і колегія суддів суду апеляційної інстанції, встановлено правомірність формування позивачем податкового кредиту у перевіряємий податковим органом період, а тому відсутні підстави для висновку про заниження ПДВ за жовтень 2013 року на суму 14332,50 грн., та відповідно, відсутні підстави для нарахування товариству штрафних (фінансових) санкцій.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв