Справа № 826/19607/14
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання: Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілф» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілф» задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міністерства доходів і зборів України у м. Києві 02 грудня 2014 року № .

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Стілф» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період липень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Вент-Ера Сервіс», за результатом якої складено акт перевірки від 14 листопада 2014 року № 1646/26-59-22-07/35033679.

Як висновок проведеної перевірки встановлено наступні порушення: пунктів 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за липень 2014 року у сумі 338962,00 грн.

За результатом розгляду заперечень рішенням від 27 листопада 2014 року № 29345/10/26-59-22-07 висновки акту перевірки від 14 листопада 2014 року № 1646/26-59-22-07/35033679 залишені без змін, заперечення - без задоволення.

На підставі вищезазначених висновків, ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийняте податкове повідомлення - рішення від 02 грудня 2014 року № , яким позивачу в порушення вимог пп. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 423702,00 грн., у тому числі за основним платежем - 338962,00 грн. та за штрафними санкціями - 84740,00 грн.

Вважаючи дане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3. ст.198 Кодексу, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, до складу валових витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом 2 цього Кодексу.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV (надалі - Закон №996) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження включення витрат на оплату виконаних робіт до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за виконані роботи до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст.1 зазначеного закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Стілф» (замовник) та ТОВ «Вент-Ера Сервіс» (постачальник) укладено договір поставки від 05 червня 2014 року № 050614, відповідно до умов якого постачальник бере на себе зобов'язання поставити (передати у власність замовника), а замовник прийняти та оплатити дахові кондиціонери (далі - обладнання) в порядку та на умовах, вказаних в даному договорі.

Асортимент, кількість та ціна за одиницю обладнання визначається специфікацією (додаток № 1 до договору), що є невід'ємною частиною договору.

Додатком № 2 до договору обумовлені вимоги замовника до якості обладнання та його технічні характеристики.

Поставка обладнання здійснюється постачальником протягом 70 днів з моменту отримання передплати. Датою поставки вважається дата передачі постачальником обладнання замовнику та підписання відповідних документів на умовах, встановлених договором. Поставка здійснюється на умовах DDP (у відповідності з вимогами Міжнародних правил відносно тлумачення «Інкотермс» в редакції 2010 року) будівельний майданчик замовника, розташована за адресою: на перехресті вулиці Червоноткацької та вулиці Червоногвардійської в Деснянському районі м. Києва (долі - будівельний майданчик) у відповідності до умов договору. Постачальник повинен самостійно або з допомогою транспортних компаній за власний рахунок здійснити доставку обладнання на будівельний майданчик замовника. Кожна партія обладнання повинна супроводжуватись наступними товаросупровідними документами: видаткова накладна, податкова накладна, акт прийому-передачі обладнання, інші документи, передбачені чинним законодавством для поставки даного виду обладнання.

Відповідно до видаткової накладної від 30 липня 2014 року № РН-0000002 позивачу відвантажено обумовлене договором поставки обладнання на суму 2623236,00 грн.

В свою чергу, ТОВ «Вент-Ера Сервіс» виписало позивачу податкові накладні від 23 липня 2014 року № 9 та від 30 липня 2014 року № 13.

Оплата за надані послуги здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджують відповідні виписка по особовому рахунку.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем під час розгляду справи, на момент складання податкової накладної контрагент позивача - ТОВ «Вент-Ера Сервіс» - був зареєстрований як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Крім того, матеріали справи свідчать, що ТОВ «Стілф» перебуває на обліку в ДПІ в Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві та здійснює господарську діяльність у таких сферах, як виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій (основа); покриття підлоги і облицювання стін; малярні роботи та скління; інші спеціалізовані будівельні роботи, діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування у цих сферах; будівництво житлових та нежитлових будівель. 09 квітня 2012 року позивачу видана ліцензія серії АД № 035467, згідно якої він має право займатись господарською діяльністю у будівництві, пов'язаної зі створення об'єктів архітектури з переліком робіт, дозвіл на виконання будівельних робіт від 22 лютого 2012 року № КВ 3, від 05 серпня 2011 року № КВ 0.

Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що придбані у ТОВ «Вент-Ера Сервіс» кондиціонери використовувались у власній господарській діяльності, а саме для розташування кондиціонерів на об'єкті будівництва, яке здійснювалось перехресті вулиці Червоноткацької та вулиці Червоногвардійської в Деснянському районі м. Києва в рамках виконання договору генерального підряду від 05 серпня 2011 року № 25Д-08/05, укладеного між ТОВ «Комфорт Маркет Люкс» (замовник), ТОВ «Призма Девелопмент» (представник замовника) та позивачем (генпідрядник), відповідно до умов якого у відповідності з проектною документацією та вимогами законодавства, позивач зобов'язується виконати повний комплекс будівельно-монтажних, обробних, пуско-налагоджувальних та інших робіт з будівництва об'єктів в об'ємі, необхідному та достатньому для експлуатації об'єкта у відповідності з його цільовим призначенням. Крім того, позивачем на підтвердження реальності укладення вказаного договору долучено до матеріалів справи додатки до договору: розбивку ціни договору по пакетам робіт, графік виконання робіт та графік видачі проектної документації, договорів субпідряду від 18 липня 2014 року № КР/243, укладений між позивачем (генпідрядник) та ТОВ «Комплекс А» (субпідрядник), яким останнього було залучено до виконання робіт на об'єкті будівництва згідно переліку.

На підтвердження розташування кондиціонерів позивачем долучено до матеріалів справи схема їх розташування на об'єкті будівництва та фото на підтвердження їх фактичної наявності, а також графік виконання робіт до договору генерального підряду від 05 серпня 2011 року № 25Д-08/05, яким передбачене проведення робіт з вентиляції, кондиціонування та розбивку ціни вказаного договору, якою передбачено виділення коштів на вентиляцію та кондиціонування об'єкту будівництва.

Згідно акту про закінчення поза майданчикових і внутрішньо майданчикових підготовчих робіт і готовність об'єкта «Будівництво ТРК на перетині вулиць Червоноткацької та Червоноармійської у Деснянському районі» до початку будівництва від 09 листопада 2012 року роботи виконані в обсягах, передбачених проектом організації будівництва і проектом виконання робіт та відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці.

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарська операція позивача з ТОВ «Вент-Ера Сервіс», здійснена в межах господарської діяльності, є реальною, відповідає дійсному економічному змісту та підтверджується необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій, а висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість є помилковими, відтак збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій є протиправним.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

В свою чергу, доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства, а отже, не підлягають задоволенню.

Отже, судова колегія визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Ухвала складена у повному обсязі 22.04.2015р.

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Бєлова Л.В.

Міщук М.С.