Справа № 518/443/15-а
Суддя: Николайчук В. О.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ширяївський районний суд Одеської області
15.04.2015 Справа №: 518/443/15-а
Провадження № 2-а/518/30/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Ширяївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Николайчука В.О.

при секретарі Шевчук І.П.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління МВС України на Південно-Західній залізниці про скасування наказу про звільнення з органів внутрішніх справ та поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління МВС України на Південно-Західній залізниці про скасування наказу про його звільнення з органів внутрішніх справ та поновлення на роботі на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Фастів Управління МВС України на Південно-Західній залізниці.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та пояснили, що Наказом управління МВС України на Південно-Західній залізниці від 14.01.2011 року № 97с ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України та обіймав посаду старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Фастів Управління МВС України на Південно-Західній залізниці. Наказом Управління МВС України на Південно-Західній залізниці № 118 о/с від 23.06.2014 року його було звільнено з органів МВС України в запас з 24.06.2014 року за п.64 «є» (за порушення дисципліни). Про наявність вище вказаного Наказу йому стало відомо лише 17.03.2015 року. Вважає наказ про своє звільнення з органів внутрішніх справ незаконним, у зв'язку з чим і звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом. Вважає, що оскаржуваний Наказ не ґрунтуються, тобто суперечить вимогам закону, оскільки не визначено, в чому саме полягає порушення дисципліни, причинний зв'язок між його вчинками та наслідками, а крім того, що порушено визначений законом порядок накладання дисциплінарного стягнення, зокрема, службове розслідування з приводу ніби-то вчиненого ним дисциплінарного проступку не проводилось, письмове пояснення, як то передбачено, від нього не відбиралось та його не ознайомлено з вказаним наказом. Крім цього, оскаржуваний наказ винесено в період його тимчасової непрацездатності,в зв'язку з чим просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача - управління МВС України на Південно-Західній залізниці, повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, в попереднє та судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву слухати справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши подані ними документи і матеріали, суд, всебічно і повно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Таким чином, спір з приводу звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ належить до юрисдикції Рівненського окружного адміністративного суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Тому, вирішуючи справу стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання його звільнення відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень, протиправним та поновлення на посаді, суд зобов'язаний встановити, чи діяв відповідач на підставі закону, чи являються його дії обґрунтованими.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є підполковником міліції, в період з 19.05.1984 року по 11.11.1996 року та з 21.01.2005 року по 14.01.2011 року проходив службу у внутрішніх військах МВС України на офіцерських посадах.

Загальний стаж роботи ОСОБА_1 в правоохоронних органах складає в календарному обчисленні 22 роки 03 місяці 08 днів, а в пільговому обчисленні - 22 роки 06 місяців 14 днів.

Наказом управління МВС України на Південно-Західній залізниці від 14.01.2011 року № 97с прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України та обіймав посаду старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Фастів Управління МВС України на Південно-Західній залізниці.

Наказом Управління МВС України на Південно-Західній залізниці № 118 о/с від 23.06.2014 року ОСОБА_1 звільнено з органів МВС України в запас з 24.06.2014 року за п.64 «є» (за порушення дисципліни). Підставою для звільнення став наказ Управління МВС України на Південно-Західній залізниці від 28.03.2014 року № 55 о/с.

За фактом нібито вчиненого позивачем дисциплінарного проступку службове розслідування не проводилось, висновок про результати службового розслідування не складався, а відповідно позивача з ним ознайомлено не було, письмове пояснення від ОСОБА_1 не відбиралось. Про звільнення позивача із займаної посади він дізнався лише 17.03.2015 року.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Питання проходження публічної служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки врегульовані спеціальними законами, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями), порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України «Про міліцію» закріплено право працівника міліції на оскарження до суду його звільнення.

Відповідно до підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в органах внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Згідно із ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службова дисципліна, це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 7 зазначеного Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави, поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу, дотримуватися норм професійної та службової етики, берегти державну таємницю, у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб, стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою, постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень, сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють, берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 зазначеного Дисциплінарного статуту. Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Частиною 12 Статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів про ознайомлення позивача з наказом про призначення службового розслідування та з висновком службового розслідування, тобто що його було позбавлено можливості надати пояснення перед накладенням стягнення, чим грубо порушено норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України.

А відтак, суд погоджується з доводами позивача, що в порушення вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 був суттєво обмежений в своїх правах при проведенні службового розслідування та фактично позбавлений права для ознайомлення з висновком службового розслідування та оскаржуваного наказу.

Крім того, при звільнені позивача відповідачем не було враховано, що позивач перебуває на лікарняному, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами (довідками про тимчасову непрацездатність).

Крім того, в наказі про звільнення відповідачем не зазначено в чому полягає порушення службової дисципліни позивача та не доведено зв'язку між його діями та фактом порушення вимог Закону України «Про міліцію».

Виходячи з викладених вище обставин та системного аналізу наведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення винесене всупереч встановленого законом порядку.

Згідно з вимогами статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в статті 8 Конституції України та статті 22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За досліджених судом обставинах, дії відповідача не можуть вважатися законними, оскільки вони направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача.

Приймаючи рішення по справі суд встановив, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, оскільки згідно із записами на обхідному листі, про звільнення з ОВС позивачу стало відомо лише 17.03.2015 року, а отже він не пропустив передбачений ч.3 ст.99 КАС України строк звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність, оскаржуваного позивачем, наказу № 118 о/с від 23.06.2014 року.

Приймаючи рішення, суд виходить із повноважень, визначених частиною другою статті 162 КАС України, тому адміністративний позов слід задовольнити повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування наказу Управління МВС України на Південно-Західній залізниці № 118 о/с від 23.06.2014 року, винесений на підставі Наказу Управління МВС України на Південно-Західній залізниці від 28.03.2014 року № 55 о/с. в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та його поновлення на посаді яку він займав на час звільнення.

Рішення, в частині поновлення на посаді, слід допустити до негайного виконання відповідно до ч.1 ст.256 КАС України.

Керуючись статтями 160-163,256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління МВС України на Південно-Західній залізниці № 118 о/с від 23.06.2014 року, винесений на підставі Наказу Управління МВС України на Південно-Західній залізниці від 28.03.2014 року № 55 о/с. в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Фастів Управління МВС України на Південно-Західній залізниці.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Фастів Управління МВС України на Південно-Західній залізниці з 24.06.2014 року, а в разі її зайняття (або відсутності посади) на іншій рівнозначній атестованій посаді.

Рішення в частині поновлення на посаді допустити до негайного виконання відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ____________