Справа № 2604/20722/12
Суддя: Ластовка Н. Д.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. суддя Дніпровський районний суд м. Києва Ластовка Н.Д. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві держаної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві держаної адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації не нарахування ти виплати йому як інваліду - ліквідатору 2 групи аварії на ЧАЕС та дитині, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи ОСОБА_3 пільг і компенсацій у встановлених законом розмірах та такими що суперечать Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та положення статей 3,21,22 Конституції України;

- зобов'язати відповідача здійснювати нарахування та виплату йому, як інваліду - ліквідатору 2 групи аварії на ЧАЕС та його сину - ОСОБА_3 пільги та компенсації у розмірах, встановлених п. 4 ч. 1 ст. 20, п.5,6 ч. 1 ст. 30 та ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- враховуючи нездійснення виплат і компенсацій та забезпечити їх нарахування, а саме: грошової компенсації за неотриманні санаторні путівки в 2011 році - 16560,00 грн., грошової щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік - 5020 грн., за 2012 рік - 5590,00 грн. - ОСОБА_2 та грошової компенсації за неотримання санаторної путівки разом з супроводжуючою особою, батьком, у 2012 році - 24600,00 грн., щомісячної виплати 50% мінімальної заробітної плати за 2011 рік - 6024,00 грн., за 2012 рік - 6708,00 грн. з урахуванням здійснених щомісячних виплат - малолітній дитині ОСОБА_3.

27.03.2015 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві держаної адміністрації щодо незабезпечення призначення, нарахування та виплати інваліду - ліквідатору 2 групи аварії на ЧАЕС ОСОБА_2 та його сину - дитинні, яка потерпіла від аварії на ЧАЕС ОСОБА_3 пільги і компенсації у встановлених законом розмірах протиправними, такими що порушують їх права і суперечать вимогам Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та положення статей 3,19,21,22 Конституції України;

- в подальшому зобов'язати відповідача здійснювати призначення нарахування та виплату інваліду - ліквідатору 2 групи аварії на ЧАЕС ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 малолітній дитині, яка потерпіла від аварії на ЧАЕС пільг виплат та компенсацій, встановлених п. 4 ч. 1 ст.20, п.5,6 ч. 1 ст. 30 та ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 2011 року, з урахуванням строку позовної давності звернення до суду;

- відповідачу виконати за 2011-2014 роки призначення і нарахування, а саме ОСОБА_2 - грошової компенсації за неотриманні санаторні путівки в 2011 році - 16560,00 грн., в 2012 році - 16560,00 грн., 2013 році - 7607,00 грн., в 2014 році - 16560,00 грн., грошової щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік - 5020 грн., за 2012 рік - 5590,00 грн., 2013 рік - 5970,00 грн., 2014 рік - 5970,00 грн. та ОСОБА_3 - компенсацію за неотриману санаторно-курортну путівку дітям до 10 років разом в супроводі з батьком у 2012 році - 24600,00 грн., 2013 році - 26700,00 грн., 2014 році - 26700,00 грн.; щомісячної виплати 50% мінімальної заробітної плати за 2011 рік - 6024,00 грн., за 2012 рік - 6708,00 грн. з урахуванням здійснених щомісячних виплат за включенням з цих сум фактично виплачених щомісячних сум, а також за 2013 рік - 6876,00 грн., за 2014 рік - 6876,00 грн., тобто суми яка враховує щомісячні виплати у розмірі 36,00 грн.;

- головному управлінню державної казначейської служби України у м. Києві стягнути з розрахункового рахунку Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_2 з перерахуванням на його особистий соціальний персональний рахунок, зазначених у п. 3.2. несплачених виплат, пільг і компенсацій.

17.04.2015 року представником відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві держаної адміністрації подано до суду письмові заперечення проти позову, в яких останній не погоджуючись з позовом просив відмовити у його задоволенні, визнати дії відповідача правомірними та розглядати справу за наявності наданих до матеріалів справи доказів.

На підставі ст. 183-2 КАС України розгляд справи проводиться у скороченому провадженні, без виклику сторін, які беруть участь у справі, та без проведення судового засідання.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві держаної адміністрації з 2002 року, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, ІІ групи інвалідності.

У відповідності до ч. 1 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потерпілі від Чорнобильської катастрофи для встановлення пільг і компенсацій прирівнюються до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження.

Відповідно до пункту 3 ст.116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту.

Постановою № 562 від 12.07.2005 Кабінетом Міністрів України установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам I і II групи - 120 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень; інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 гривень.

Відповідачем по справі значиться, що Управління при призначенні компенсаційної виплати на оздоровлення та визначенні суми виплати керувалось Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до п.1 якої установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічний розмір такої допомоги становить в сумі 120 гривень.

Відповідно до даних наданих відповідачем, що не заперечувалося стороною позивача, компенсація на оздоровлення призначена позивачу за:

2011 рік - розпорядження від 28.04.2011- 120,0 грн.

2012 рік - розпорядження від 05.06.2012 - 120,0 грн.

2013 рік - розпорядження від 07.06.2013- 120,0 грн.

2014 рік - розпорядження від 19.08.2014- 120,0 грн.

Статтею 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати порядок застосування цього Закону, а відповідно до статті 117 Конституції України - рішення Кабінету Міністрів України є обов'язковими до виконання.

Відповідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Жодним нормативно-правовим актом Управлінню не надано повноважень встановлювати розміри щорічної грошової допомоги на оздоровлення.

Згідно з ч. 2 ст. 95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування визначаються виключно законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" підтверджено право Кабінету Міністрів України, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розміру соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу державного бюджету.

Відповідно до статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можливо здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет (ч. 2 ст. 23 БК України).

Відповідно до ст. 42 Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Державного бюджету України.

Законами України про державний бюджет України на відповідний рік Кабінету Міністрів України надавалось право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначається залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Статтею 21 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок державного бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів, а кошти державного бюджету, які отримують фізичні особи, надаються їм лише через розпорядника бюджетних коштів.

Розпорядником коштів державного бюджету є Міністерство праці та соціальної політики України, яке в свою чергу, перераховує кошти до Головного управління праці та соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради, яке отримує фінансування видатків на ці цілі через органи Державного казначейства.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Виходячи з викладеного, Урядом були гарантовані виплати окремих видів компенсацій, доплат і допомоги, у розмірах визначених постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 87 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюються у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених у державному бюджеті України.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 надано офіційне тлумачення положень ст. 1, ч. 1 ст. 17, ст. 22, ст.ст. 46, 48, ч. 1, 3 ст. 95, ч. 2 ст. 96, пн. 2, 3, 6 ст. 116 Конституції України у взаємозв'язку з положеннями пн. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України, пн. 2 ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України. Даним рішенням було встановлено, що Кабінети Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

А тому позовна вимога в частині нарахування недоплаченої спірної виплати з 2011 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Виплати грошової компенсації на суму середньої вартості харчування в дошкільному навчальному закладі Дніпровського району на дитину, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до п. 12 ст. 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", проводилась по заяві батька ОСОБА_2 від 21.09.2009 р.- з 21.09.2009 р. по 31.08.2010 р.

Згідно п.8 ст.30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.09.2010 р. по теперішній час здійснюється в розмірі 32,0 грн. щомісячно.

Нарахування одноразової компенсаційної виплати, відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. В статті 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що порядок застосування цього Закону визначається Кабінетом Міністрів України, рішення якого, відповідно до ст..117 Конституції України, є обов'язковим для виконання.

Цей порядок було визначено постановою КМУ від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до п.1 цієї постанови одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами ІІ-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, була визначена у розмірі 28440 тис. крб., що згідно Указу Президента України "Про грошову реформу в Україні" від 25.08.1996 року становить 284 грн. 40 коп.

З приводу забезпечення санаторно-курортною путівкою, на виконання Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", 27 березня 2013 року прийнята Постанова № 261 "Деякі питання організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та затверджено "Порядок організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно пункту 7 вищезазначеного Порядку для взяття на облік щодо забезпечення путівкою у наступному році постраждала особа подає до 15 жовтня поточного року необхідний пакет документів до місцевого органу виконавчої влади.

А відповідно абзацу 2 пункту 9 Порядку організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, заяви, подані з порушенням вищевказаного строку, приймаються для взяття постраждалих осіб на облік для забезпечення путівкою через один календарний рік про що позивачу було повідомлено листом від 16.09.13 №37/17-7387, але документи та заяву він не надав.

Відповідно до п.4 статті 20 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до п. 23 вищезазначеного Порядку, постраждалі особи чи потерпілі діти, які протягом двох останніх років перебували на обліку для забезпечення санаторно-курортною путівкою, але не отримали її (крім випадку відмови від путівки), мають право на отримання грошової компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування в установленому законодавством розмірі.

Для виплати грошової компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування постраждала особа чи один із батьків потерпілої дитини подає до Управління заяву про виплату грошової компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування та документ який підтверджує факт самостійного санаторно-курортного лікування у поточному році за профілем захворювання, за яким постраждалій особі чи потерпілій дитині видано довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування.

На 2011-2014 роки розмір середньої вартості путівки для виплати компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування особам чи дітям, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Кабінетом Міністрів України не встановлено. Своїм листом Міністерство соціальної політики України від 19.08.2013 № 795/20/112-12 повідомило, що враховуючи обмеженість фінансування, виплати грошової компенсації за минулі роки не провадяться.

Позивач як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення категорії 1), згідно заяви та наданих медичних документів з 18.10.2012 перебував на обліку для забезпечення санаторно-курортною путівкою по кардіологічному та опорно-рухомому профілю лікування курортів Київської області, КБЛ.

Відповідач вказує, що 06.11.2012 позивачу була запропонована путівка в Київську міську бальнеологічну лікарню, за рахунок коштів, передбачених міською цільовою програмою „Турбота. Назустріч киянам" на 2011-2015 роки", яку він отримав і повернув. В 2013 він бажав бути оздоровленим в санаторії "Дюльбер" курорту Криму на квітень 2013, але путівок в даний санаторій Управління не отримувало і в медичних рекомендаціях його не зазначено. На 2014 рік права на отримання путівки не було, так як не надав медичних довідок.

Син ОСОБА_2 - ОСОБА_3, як дитина потерпіла від Чорнобильської катастрофи, перебував на черзі на санаторно-курортне лікування з 24.10. 2011 по профілю лікування органів дихання курорту м. Євпаторія. Був оздоровлений разом з батьком ОСОБА_2 в санаторії "Скадовськ " курорту Херсонської обл. з 02 червня по 22 червня 2011. Запропонована путівка до санаторію "Бердянськ" курорту м. Бердянськ з 3 травня 2012, від якої відмовилися мотивуючи тим, що бажають оздоровитися в Місхорі або Алушті в літній період, як передбачено ф.№70/о, запропонована путівка до санаторію "Борисфен" курорту Херсонської області м. Скадовськ на вересень 2012 року на що позивач не дав згоди, так як почався навчальний процес в школі.

15.10.2012 позивач надав до Управління заяву про потребу лікування на липень 2013 року та медичну довідку №34 від 02.10.2012 на оздоровлення сина ОСОБА_3 по профілю лікування органів травлення курортів Моршина та Трускавцю, термін дії довідки 6 місяців, тобто довідка дійсна по 02.04.2013.

Відповідач також зазначив, що путівок по профілю лікування органів травлення влітку 2013 року Управління не отримувало.

Позивачу був направлений лист від 09.09.2013 №37/17- 6952 в якому повідомлялось, що відповідно пункту 7 вищезазначеного Порядку для взяття на облік щодо забезпечення путівкою дитини у 2014 році постраждала особа подає до Управління до15 жовтня 2013 необхідний пакет документів, а саме медичну довідку ф.№070/о, копію та оригінал паспорта.

02.10. 2013 позивач надав заяву з проханням оздоровити сина в липні - серпні 2014 року та форму №70/о №2 від 05.06.2013 по профілю лікування органів дихання курортів Місхор, Алушта. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 виповнилося 10 років, батьку було запропоновано написати заяву на оздоровлення сина в складі групи, але він відмовився.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними вимоги позивача з приводу грошової компенсації за неотримання санаторно-курортних путівок.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача в подальшому нараховувати соціальні виплати в розмірі передбаченому статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є безпідставними, оскільки положеннями КАС України не передбачено захист прав на майбутнє.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зважаючи, що Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві не є стороною по справі, позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, та позивачем не надано всіх даних для виконання вказаних вимог, суд не вбачає підстав для задоволенню позовних вимог з приводу зобов'язання Головного управління державної казначейської служби України у м. Киві стягнути з розрахункового рахунку Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_2 з перерахуванням на його особистий соціальний персональний рахунок, зазначених у п. 3.2. несплачених виплат, пільг і компенсацій.

Аналізуючи та оцінюючи усі зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві держаної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 19,85,95,116,117 Конституції України, статтями 4,7,51 Бюджетного кодексу України, статтями 48,62,63,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, Постановою ВРУ від 20.02.1996р. № 49/96-ВР, Законами України від 01.06.2000р. № 1766-ІІІ, від 13.12.2001 р. № 2896-ІІІ, Постановою Кабінету Міністрів України 12.07.2005 р. №562, ст.ст. 2, 6, 8-11, 16,41,69-72,86, 99, 158-163, 186 КАС України, суд -

П о с т а н о в и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві держаної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня її винесення.

СУДДЯ: