Справа № 377/254/15-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 377/254/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Малишенко Т.О. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 05.03.2015 року у справі за її позовом до Відділу освіти Славутицької міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відділу освіти Славутицької міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження від 18.12.2014 року № 01-09/1482 «Про встановлення надбавок».

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 05.03.2015 року адміністративний у відкритті провадження по справі відмовлено, в зв'язку з неналежністю його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на її думку, ухвалу суду першої інстанції та направити справу до того ж суду для продовження розгляду. При цьому апелянтка посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про неналежність даного спору до юрисдикції адміністративного суду, з чим апеляційна інстанція повністю погоджується, з огляду на слідуюче:

Апеляційна інстанція не виключає можливості порушення прав позивача або ж необґрунтованості позовних вимог, проте приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно звернув увагу на порушення в даному випадку підвідомчості спору. А саме: дані правовідносини є цивільно-правовими, а тому взагалі не підлягають розгляду адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, відповідно до положень якої, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (п. 6 ч.1 ст. 3 КАС України).

Колегія суддів знаходить за необхідне зазначити про належність даного спору до повноважень цивільних судів. Так, приписи п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із трудових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «трудові відносини», в контексті змісту наведеної норми включає і право на отримання надбавки, з розміром якого не погоджується позивачка, та що по своїй суті і є предметом спору. При цьому, судова колегія зауважує, що позивачка жодним чином не перебуває на посаді, яку б можна було ототожнити з проходженням публічної служби.

Так, з матеріалів справи слідує, що позивачка працює на посаді вчителя Славутицької загальноосвітньої школи І-ІП ступеня № 1 і від директора цієї школи отримала письмове повідомлення про зміну умов оплати праці відповідно до розпорядження відділу освіти від 18.12.2014 року № 01-09/1482 «Про встановлення надбавок» з метою виконання п.1 ст.51 Бюджетного кодексу України щодо здійснення видатків на заробітну плату та відповідно до п. 13.1. постанови КМУ від 01.03.2014 р. № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету».

Відповідно до ст.10 Закону України «Про загальну середню освіту» загальноосвітній навчальний заклад є юридичною особою.

За ч.1 ст.26 цього Закону трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством про працю, Законом «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в системі загальної середньої освіти визначені ст.37 цього Закону.

З огляду на викладене, апеляційна інстанція приходить до аналогічного з судом першої інстанції висновку, що спір виник у процесі трудових відносин позивача з загальноосвітнім навчальним закладом щодо умов оплати праці і належить до приватно - правових спорів, вирішення яких здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами, є лише цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору у адміністративному процесі, оскільки в даному випадку в наявності спір про право цивільне.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись, ст.ст. 199, 200, 205, 206, 261 КАС України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 05.03.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.