Справа № 818/100/15
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 р. Справа №818/100/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Васильченко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/100/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про винання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі по тексту - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів в Сумській області (надалі по тексту - відповідач, ДПІ у м. Сумах) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.12.2014 року №/65124 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 7624грн.50коп., в т.ч. на 5083грн. - за основним платежем та на 2541грн.50коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом на підставі висновків перевірки про порушення позивачем п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість до сплати в бюджет за серпень 2014 року у розмірі 5083грн. Позивач вважає такі висновки протиправними з огляду на те, що вони не ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України, а перевірка проведена без врахування всіх обставин та не досліджено у повному обсязі наданих під час перевірки первинних документів бухгалтерського та податкового обліку. З приводу взаємовідносин зі спірним контрагентом позивач вказує, що твердження контролюючого органу про фіктивність та відсутність факту реального здійснення господарської діяльності із даним контрагентом ґрунтуються на припущеннях, а відтак є непідтвердженими та такими, що не відповідають дійсності.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. У письмових запереченнях в обґрунтування правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення зазначав, що перевіркою встановлено порушення позивачем п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України під час формування податкового кредиту з ПДВ за наслідками господарських взаємовідносин з ТОВ «Піраміда Сіріус». Вказував, що надані позивачем в ході проведення перевірки документи не підтверджують реальності здійснення господарських операцій. Зазначав, що згідно з наявною податковою інформацією у ТОВ «Піраміда Сіріус» відсутні основні засоби (складські приміщення, виробничі потужності) для здійснення будь-якого виду діяльності та, враховуючи дані проведеного аналізу його постачальників, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування податкового кредиту, не мають реального товарного характеру. А тому контролюючим органом правомірно констатовано заниження податку на додану вартість та збільшено суму відповідного грошового зобов'язання (а.с.55-56).

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець 01.06.2009 року у виконавчому комітеті Сумської міської ради (код НОМЕР_1), взята на податковий облік в органах державної податкової служби 02.06.2009 року за №55311, перебуває на обліку ДПІ у м. Сумах (а.с.13).

В листопаді 2014 року відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань ведення обліку придбання та продажу товарів (робіт, послуг), обчислення, повноти і своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01.08.2014 року до 31.08.2014 року в частині фінансово-господарських відносин з ТОВ «Піраміда Сіріус».

За результатами перевірки складено акт від 26.11.2014 року №4709/18-19-17-01-17//233, відповідно до якого зафіксовано порушення позивачем п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість до сплати в бюджет за серпень 2014 року у розмірі 5083грн. (а.с.36-45).

На підставі вказаного акту ДПІ у м. Сумах винесено податкове повідомлення-рішення від 11.12.2014 року №/65124 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 7624грн.50коп., в т.ч. на 5083грн. - за основним платежем та на 2541грн.50коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.34-35).

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню від 11.12.2014 року №/65124 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 7624грн.50коп., в т.ч. на 5083грн. - за основним платежем та на 2541грн.50коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями, суд виходив з наступного.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (в редакції, чинній у період, що перевірявся) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладене, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, визначенні вказаною нормою.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.5 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 182 цього Кодексу.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України).

Статтею першою Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами статті 4 Закону № 996-XIV одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Судом встановлено, що протягом періоду, що перевірявся, між позивачем (по тексту договору - Покупець) та ТОВ «Піраміда Сіріус» (по тексту договору - Постачальник) укладено договір поставки №217 від 11.07.2014 року (далі по тексту - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених договором (а.с.16).

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що найменування товару, його кількість, ціна, а також загальна вартість товару, поставка якого буде здійснюватися відповідно до цього Договору, вказується у рахунках, специфікаціях, заявках, які після погодження становлять невід'ємну частину Договору.

Згідно з пунктом 4.1 Договору постачальник надає покупцеві (його представнику) на товар, що поставляється відповідно до договору наступні документи: оригінал рахунку, видаткові накладні, податкові накладні, специфікації.

Підставою для формування позивачем податкового кредиту у серпні 2014 року стала податкова накладна №88 від 11.08.2014 року, видана ТОВ «Піраміда Сіріус» на суму ПДВ 5083грн. (а.с.21).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії наступних документів: специфікації №1 до договору №217 від 11.08.2014 року на товар «круг 140мм марка 316ТІ», кількість 0,442т, ціною 30498грн., в т.ч. ПДВ 5083 грн. (а.с.17); рахунку на оплату №217 від 11.08.2014 року (а.с.18); платіжного доручення №78 від 11.08.2014 року на суму 30498грн., в т.ч. ПДВ 5083 грн.(а.с.19); виписки по рахунку від 11.08.2014 року (а.с.20); видаткової накладної №773 від 12.08.2014 року (а.с.22).

Оригінал рахунку на оплату №217 від 11.08.2014 року, обов'язкова наявність якого передбачена п.2.1 договору поставки, досліджувався судом в судовому засіданні (а.с.57, зворотній бік).

Транспортування придбаного у ТОВ «Піраміда Сіріус» металовиробу здійснювалось ТОВ «Транспортна компанія «САТ» згідно з договором перевезення вантажів від 02.01.2014 року (а.с.59-62), на виконання п.5.4 та п.6.1 якого оформлено: акт приймання-здачі виконаних робіт (надання послуг) від 15.08.2014 року №СУ0003894 (а.с.64), накладну на вантаж №ДП 1319073 від 12.08.2014 року (а.с.23), в якій одержувачем зазначена ОСОБА_3

Супровідні документи щодо походження товару отримані покупцем окремим поштовим відправленням через експрес-доставку «Нова пошта» 02.09.2014 року (а.с.24,47). З копії експрес-накладної вбачається (а.с.24), що стороною, яка сплачує послуги з доставки, є відправник.

Судом встановлено, що придбаний у ТОВ «Піраміда Сіріус» круг 140мм марка 316ТІ позивачем в подальшому використано у власній господарській діяльності, а саме, реалізований ПВКП «Хімпродукт», про що свідчить копія рахунку-фактури №СФ-0000044 від 11.08.2014 року; видаткової накладної №РН-0000041 від 20.08.2014 року, податкової накладної №4 від 11.08.2014 року та №10 від 20.08.2014 року (а.с.25-28).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача зі спірним контрагентом у перевірений період мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, а тому формування позивачем податкового кредиту з ПДВ на підставі належним чином оформленої податкової накладної ґрунтуються на вимогах Податкового кодексу України.

Надаючи оцінку твердженню ДПІ у м. Сумах про відсутність реального здійснення операцій позивача з ТОВ «Піраміда Сіріус», які на думку відповідача обґрунтовані актом камеральної перевірки ТОВ «Голд плейс» (основного постачальника ТОВ «Піраміда Сіріус» у серпні 2014 року) від 21.10.2013 року №5146/15-52-15-02, складеного ДПІ у Приморському районі м. Одеси (а.с.42), суд звертає увагу на те, що висновок відповідача про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства України ґрунтується в тому числі і на аналізі характеру господарської діяльності контрагентів позивача.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

Позивач є окремим суб'єктом господарювання, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Крім того, чинне станом на час виникнення спірних правовідносин законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування, чи формувати валові витрати.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", "якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту".

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем, на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів, правомірно включено суму податку на додану вартість до податкового кредиту, визначену актом перевірки, за спірний період.

При цьому, щодо посилань контролюючого органу на не підтвердження факту перевезення товару від постачальника до покупця внаслідок не зазначення в накладній на вантаж №ДП 1319073 від 12.08.2014 року повної адреси пункту навантаження та розвантаження товару (вказано лише м. Дніпропетровськ та м. Суми); неможливості ОСОБА_4 бути вантажоодержувачем товару, оскільки він не є працівником позивача, а ПП Зац - вантажовідправником (а.с.41), оскільки останній не є продавцем товару, варто відмітити, що така накладна є супровідним документом для автомобільного транспорту, у якій зазначаються відомості про відправника та отримувача товару. Дана накладна не є правовстановлюючим документом та не підтверджує перехід права власності на товар, а свідчить лише про транспортування автотранспортом певного товару.

Так, в накладній на вантаж №ДП 1319073 від 12.08.2014 року (а.с.23) - в якості відправника вантажу зазначено ПП Зац. Одержувачем вантажу за даною накладною є позивач.

Отже, ПП Зац згідно із цією накладною був лише відправником вантажу, однак, власником та, відповідно, і продавцем вантажу за видатковою накладною є ТОВ «Піраміда Сіріус».

З приводу твердження відповідача про неможливість отримання придбаного товару невідомою для ФОП ОСОБА_3 особою суд відмічає, що ОСОБА_4 був уповноважений отримати вантаж, що надійшов у ТОВ «Транспортна компанія «САТ», на підставі довірчого листа №1 від 01.01.2014 року та №2 від 01.01.2014 року, виданого йому позивачем (а.с.67-68).

Частиною 3 ст.203 Цивільного кодексу України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, тобто, сторони в договорі вправі самостійно визначити будь-які умови поставки.

Відповідно із вказаною нормою сторони в п. 1.2, п.4.1.1, п.4.1.5, п.4.2.3, п.6.1, п.6.2 договору перевезення вантажів від 02.01.2014 року (а.с.59-62) передбачили, що перевізник (ТОВ «Транспортна компанія «САТ») зобов'язується доставити надані клієнтом (ФОП ОСОБА_3) вантажі до пункту призначення в установлений строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі-вантажоодержувачу; клієнт зобов'язаний повідомити вантажоодержувачу номер ТТН (накладної на вантаж), умови перевезення вантажу, орієнтовні терміни доставки вантажу та повідомити вантажоодержувача про граничні терміни отримання вантажу і нарахування плати за наднормативне зберігання вантажу на складі перевізника; клієнт зобов'язаний замінити вказаного у ТТН (накладній на вантаж) вантажоодержувача до моменту видачі вантажу у порядку, визначеному перевізником; перевізник видає вантаж у пункті призначення згідно з ТТН (накладною на вантаж), один із примірників якої після отримання вантажу залишається у вантажоодержувача; вантажоодержувачу вантажі видаються за умови пред'явлення паспорту та належним чином оформленої довіреності у випадках та в порядку, передбаченому законодавством.

Тобто за умовами договору перевезення вантажоотримувачем товару, що постачається, може виступати як сам покупець, так і третя особа, уповноважена ним на отримання вантажу, що надійшов.

Таким чином, наявність в накладній на вантаж інформації про отримання товару ОСОБА_4 та не зазначення в ній повних адрес пункту навантаження та розвантаження металевого виробу не є підставою ставити під сумнів здійснення господарської операції між ТОВ «Піраміда Сіріус» та позивачем, оскільки належним чином оформлені первинні документи: видаткова та податкова накладна, рахунок-фактура, а також платіжні документи, з яких вбачається фактичний рух активів та зміни у власному капіталі/зобов'язаннях позивача, свідчать про реальність здійснення відповідної господарської операції.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Щодо тверджень відповідача про безпідставність вказування ПП Зац відправником товару в документі на перевезення суд зауважує, що позивач на відміну від відповідача позбавлений повноважень щодо витребовування від ТОВ «Піраміда Сіріус» як постачальника, інформації про наявність правовідносин між ним та ПП Зац.

Таким чином, під час судового розгляду справи в повному обсязі доведено реальність господарської операції з придбання товару, встановлено факт сплати позивачем у ціні придбаного товару податку на додану вартість, а також використання такого товару у подальшій господарській діяльності позивача.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного повідомлення-рішення покладено на контролюючий орган.

В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотка розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

До позовної заяви додано документ про сплату судового збору, а саме квитанція №11807.488.1 від 29.12.2014 року (а.с.3), відповідно до якої позивачем сплачено судовий збір у розмірі 182грн.70коп. (а.с.2).

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України сплачену позивачем суму судового збору під час звернення із позовом до суду у розмірі 182грн.70коп.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідмлення-рішення від 11.12.2014 року №/65124 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 7624грн.50коп., в тому числі на 5083грн. за основним платежем та на 2541грн.50коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (40000, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судовий збір в сумі 182 грн.70коп. (сто вісімдесят дві грн. сімдесят коп.).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 23.03.2015 року.

Суддя (підпис) О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова