Справа № П/811/952/15
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року Справа № П/811/952/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Нагібіної Г.П.

суддів - Петренко О.С., Притули К.М.

за присутності секретаря - Дигас В.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідачів - Арсірій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_3 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Черкаської області про визнання незаконними дій, скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку і моральної шкоди, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_3 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та ухвали суду про залишення частини позовних вимог без розгляду (а.с.18-20, 105-106 т.7), в якому просить:

1. Визнати незаконними дії прокуратури Черкаської області щодо:

- надання необ'єктивної оцінки роботи прокурора Черкаського району Олійника Р.В. за результатами перевірки (доповідна записка від 29.04.2014), що викладено в п.п.1,2 рішення колегії прокуратури Черкаської області від 22.05.2014р.;

- направлення 13.08.2014 р. необ'єктивної інформації Генеральному прокурору щодо оцінки роботи підпорядкованого йому прокурора району ОСОБА_3 та висновків про необхідність застосування заходів дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення без урахування результатів попередньої роботи;

- направлення подання на звільнення від 13.08.2014 р. з дискримінаційних підстав;

2. Визнати незаконним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 30.08.2014 №79 к;

3. Поновити ОСОБА_3 на посаді прокурора Черкаського району Черкаської області з 30.08.2014 р.;

4. Стягнути з прокуратури Черкаської області заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.08.2014 р. по день поновлення на роботі, згідно з довідкою прокуратури Черкаськї області №18/436 від 08.12.2014 р.;

5. Стягнути з відповідачів 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди в рівних частках: 5000 грн. з прокуратури Черкаської області та 5000 грн. з Генеральної прокуратури України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перевірка діяльності прокурора Черкаського району Олійника Р.В. прокуратурою Черкаської області була проведена упереджено, оскільки відбувався громадський тиск «місцевої самооборони», так як ОСОБА_3 перебуває у родинних зв'язках з колишнім депутатом Верховної Ради від Партії Регіонів ОСОБА_4

Необ'єктивні дані перевірки прокуратура Черкаської області протиправно направила до Генеральної прокуратури із пропозицією звільнити ОСОБА_3 за встановлені порушення, на підставі яких ОСОБА_3 звільнено з посади, а тому останній звернувся до суду за захистом своїх трудових прав.

Не визнаючи позов, Генеральна прокуратура України надала заперечення на позов (а.с.88-92 т.3), які обгрунтовані тим, що за результатами виявлених прорахунків у роботі прокурора Черкаського району Олійника на підставі рішення колегії прокуратури Черкаської обалсті від 22.05.2014 р. прийнято наказ про звільнення ОСОБА_3 із займаною посади. Дане звільнення відбулось із дотримання вимог Дисциплінарного статуту.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідачів позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом прокуратури Черкаської області №133-к від 02.07.2004 р. ОСОБА_3 призначено в.о. старшого слідчого прокуратури Соснівського районі м. Черкаси у зв'язку із закінченням навчання Національної академії України ім. Я. Мудрого (а.с.254 т.3).

Наказом Генеральної прокуратури України №850к від 22.07.2010 р. ОСОБА_3 призначено прокурором Черкаського району Черкаської області з 06.08.2010 р. строком на п'ять років (а.с.177 т.3).

Згідно розпорядження прокурора Черкаської області від 09.04.2014 р. № 12 працівниками прокуратури області з 14 по 25 квітня 2014 р. у прокуратурі Черкаського району проведено перевірку виконання вимог Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», наказів Генерального прокурора України.

Рішенням колегії від 22.05.2014 р. підтверджено висновки, викладені у доповідній записці від 14-25.04.2014 р., та визнано за доцільне притягнути прокурора Черкаського району Олійника Р.В. до дисциплінарної відповідальності, яке було скеровано до Генеральної прокуратури України (далі оскаржувані дії).

Наказом Генеральної прокуратури України від 30.08.2014 р. №7дк «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», звільнено радника юстиції ОСОБА_3 з посади прокурора Черкаського району Черкаської області за неналежне виконання службових обов'язків та у зв'язку з виявленої невідповідністю його займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок скасування допуску до державної таємниці (далі оскаржуваний наказ а.с.80-84 т.3).

В судовому засіданні представник відповідача - Генеральної прокуратури України зазначив, що оскаржуваний наказ має № 7дк, а не як зазначено в позові 79к.

Отже, визнання протиправними дій прокуроратури Черкаської області, скасування наказу Генеральної прокуратури України, поновлення на роботі та стягнення матеріальної та моральної шкоди є предметом спору переданного на вирішення суду.

Стосовно позовних вимог про визнання дій прокуратури Черкаської області протиправними, суд зазначає наступне.

Позивач просить визнати протиправними дії щодо надання необ'єктивної оцінки роботи прокурора Черкаського району Олійника Р.В., направлення необ'єктивної інформації Генеральному прокурору та направлення подання на звільнення від 13.08.2014 р. з дискримінаційних підстав.

Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні наведених вимог, з огляду на таке.

Так, відповідач - прокуратура Черкаської області, як на думку суду, діяла в межах та на підставі повноважень, визначених в законі, оскільки має право на проведення перевірки прокуратури районного рівня, на обговорення на колегії прокуратури області результатів такої перевірки та має право на направлення подання до прокуратури вищого рівня.

Вчинення дій прокуратурою Черкаської області щодо проведення перевірки на підставі неодноразових звернень громадськості є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії є процесом реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для позивача, оскільки не порушують його право.

Викладенні у довідці висновки, які в подальшому затверджені рішенням колегії прокуратури Черкаської області від 22.05.2014 р. є суб'єктивною оцінкою досліджених перевіряючими особами обставин.

При цьому, право прийняти на підставі подання прокуратури Черкаської області рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності належить до дискреційних (виключних) повноважень іншого суб'єкта - Генеральної прокуратури України.

Звертаючись до суду за захистом свого порушеного права позивач не зазначає про спосіб його відновлення, водночас, відновити порушене право стосовно направлення «необ'єктивних» висновків до Генеральної прокуратури, в об'єктивній дійсності не можливо.

Отже, дії відповідача - прокуратури Черкаської області щодо проведення перевірки, відображення та затвердження її наслідків та подальше направлення до Генеральної прокуратури є дискреційними повноваженнями відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, вимоги про визнання протиправними дій відповідача - прокуратури Черкаської області розцінюється судом як можливість втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому, не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу Генеральної прокуратури України, суд зазначає наступне.

Оскаржуваним наказом ОСОБА_3 звільнено із займаною посади за неналежне виконання службових обов'язків та у зв'язку з виявленою невідповідністю його займаній посаді внаслідок скасування допуску до державної таємниці (п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України).

Отже, в оскаржуваному наказі встановлено дві підстави для звільнення ОСОБА_3

Стосовно звільнення з посади за неналежне виконання службових обов'язків, суд дійшов наступних висновків.

В оскаржуваного наказі зазначено на порушення позивачем ч.1 ст.8, п.5 ст.9 Дисципліраного Статуту прокуратури України.

Позивач у позові зазначає, що Дисциплінарний Статут не є Законом, а тому, застосування данного нормативно-правового не можна застосовувати до правовідносин щодо звільнення.

Такі пояснення представника позивача суд оцінює критично, з огляду на те, що професійна діяльність на посадах прокурорів відноситься до сфери публічної служби з певними особливостями, і основні питання регулювання порядку прийняття та переміщення по службі, дисциплінарної відповідальності, оплати праці, звільнення з посади тощо регулюються й і іншими спеціальними законами (Закон України «Про прокуратуру», Закон України "Про державну службу"), а також нормами КЗпП України тощо.

Окрім загальних підстав для припинення трудових угод з прокурорсько-слідчими працівниками, визначених КЗпП України, діюче законодавство містить спеціальні норми щодо звільнення прокурорів за скоєння дисциплінарних проступків.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 № 753/11/13-10 «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» зазначено, що під час вирішення спорів цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальними нормативно-правовими актами, які встановлюють підстави звільнення і притягнення прокурорсько-слідчих працівників до дисциплінарної відповідальності, є Закон України «Про прокуратуру» та Дисциплінарний статут прокуратури України.

Так, відповідно до частини 3 статті 48 Закону України «Про прокуратуру» за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури (ст. 8 Дисциплінарного статуту).

Пунктом 5 статті 9 цього Статуту серед інших передбачено і такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади.

Отже, наведені норми, як на думку суду, спростовуються посилання позивача, оскільки проходження служби в органах прокуратури є спеціальним видом публічної служби, а тому, окрім загальних норм, регулюється ще і спеціальними нормами.

Крім того, доводи позивача про неправомірність оскаржування наказу, з огляду перебування його на лікарняному на день звільнення, суд оцінює критично з огляду на наступне.

Згідно переданого до відділу роботи з кадрами за особистим підписом прокурора Черкаського району Олійника Р.В. табелю явки на роботу працівників прокуратури Черкаського району за першу половину серпня місяця 2014 р. від 15.08.2014 та табелю явки на роботу працівників прокуратури Черкаського району за другу половину серпня місяця 2014 р. від 28.08.2014 ОСОБА_3 відпрацьовано 18 робочих днів за період 11 по 28 серпня поточного р. (а.с.98-101 т.2).

В матеріалах справи наявний рапорт ОСОБА_3 від 29.08.2014 про надання відпустки без збереження заробітної плати та відповідно наказ прокуратури Черкаської області №466вк від 27.08.2014 р. про надання відпустки (а.с.102-104 т.2).

Крім того, відповідач у своїх запереченнях зазначив, що факт перебування ОСОБА_3 з 20 по 28 серпня 2014 р. на робочому місці підтверджується, як вхідною кореспонденцією прокуратури Черкаського району, так і документами створеними прокуратурою району та підписаними самим ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача надавала суду для огляду оригінал листка тимчасової непрацездатності, якій так і не був зданий відповідачу для здійснення відповідних нарахувань.

Отже, наведене, дає суду підстави дійти висновку про те, ОСОБА_3 не повідомив відповідача про перебування його на лікарняному, тобто сам факт звернення до лікарів не був доведений до керівництва позивача, що виключає можливість скасування оскаржуваного наказу з цих підстав.

Представник позивача на вимогу суду надав письмові пояснення щодо обгрунтування своєї позиції про спростування допущених порушень зазначених в оскаржуваному наказі (а.с.66-73 т.3).

Представник Генеральної прокуратури України, на підтвердження правомірності винесеного наказу, надав письмові пояснення в розрізі порушень, допущених в роботі прокурором Черкаського району Олійником Р.В. (а.с.49-85 т.4), в яких детально описані порушення, які мали місце і стали підставою для звільнення.

Дослідивши зміст даних порушень, суд дійшов висновку, що усі порушення стосуються фактично розпорядчо-організаційних функцій прокурора Черкаського району, як-то, приклад:

- встановлення недоліків та порушення в організації нагладу за додержавнням законів при реєстрації та розгляду заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та досудового слідства у кримінальному провадженні -

- встановлення порушень слідчих норм статті 220 КПК України, оскільки допит недопвнолітніх проводився без педагогів.

Проте, встановлені порушення норм КПК України допущені працівниками органів внітрішніх справ, які згідно норм КПК України є самостійними процесуальними фігурами при розслідуванні кримінальних справ.

- розгляд цивільних справ про позбавлення батьківських прав та усиновлення дітей іноземними громадянами, а в деяких випадках при розгляді цивільних справ даної категорії брали участь прокурори, які спеціально не уповноважені на ведення в суді даних справ -

Проте, доказів того, що органи прокуратури були належним чином повідомлені про перебування справ даної категорії в суді та виклик прокурорів на розгляд даних справ в суду, відповідач суду не надав. Крім того, питання про допуск прокурора в судове засідання вирішується судом на підставі наявних документів. Отже, якщо судом допущено прокурора до участі у справі, а відтак, як на думку суду, порушення процесуального законодавства не відбулось. Більш того, визначений прокурор, уповноважений на здійснення представництва інтересів дітей в суді, міг бути у відпусці, на лікарняному, у відрядженні тощо.

- зростання заборгованості по заробітній платі станом на 01.03.2014 р. -

Представник позивача в судовому засіданні зазначала про те, що заборгованість по заробітній платі зросла у зв'язку з тим, що два підприємства було оголошено банкрутом, а на процедуру банкрутства прокуратура не має впливу.

Крім того більшість з формулювань порушень, як на думку суду є неконкретизованими і взагалі не містять складу порушень трудової дисципліни. Як приклад: «вжиті прокурором району ОСОБА_3 формальні заходи з цих питань не дали очікуваних результатів», «не вживались ефективні заходи координаційного характеру з метою протидії корупції в районі» чи «відсутності дієвого контролю з боку керівника прокуратури», «неефективний прокурорський нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень» та інші.

В судовому засіданні представник позивача зазначала, що позивач, маючи великий обсяг роботи, в об'єктивній дійсності міг допустити якісь незначні прорахунки у роботі не особисто, а опосердковано, тобто через не здійснення відповідного контролю з боку інших посадових (підлеглих) осіб. Проте, усі зазначені порушення не є порушеннями трудової дисципліни, за які можливо притягнути позивача до крайнього виду дисциплінарної відповідальності - звільнення.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Частиною 1 статті 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно частини 1 статті 46-2 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Військовослужбовці військових прокуратур можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження.

Абзацом 6 частини 2 статті 46-2 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках: притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України.

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону України «Про прокуратуру», за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

Згідно частини 1 статті 8 Дисциплінарного Статуту прокуратури України, дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Статтею 9 Дисциплінарного Статуту прокуратури України встановлені види дисциплінарного стягнення: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку (частини 1 статті 11 Дисциплінарного Статуту прокуратури України).

У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1999 р. №9 зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Тобто, при вирішенні питання про наявність порушення трудової дисципліни, відповідач повинен був врахувати тяжкість наслідків від проступку, а також характеристику особи позивача.

В матеріалах особової справи позивача відсутні дані про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, натомість є інформація щодо заохочень, а саме:

- наказом прокуратури Черкаської області від 10.10.2012 р. №472 ОСОБА_3 оголошено подяку та видано грошову премію у розмірі 300 грн. (а.с.41 т.4);

- наказом прокуратури Черкаської області від 01.11.2013 р. №810 ОСОБА_3 нагороджено подаруком (годинником) (а.с.42 т.4);

- наказом Генеральної прокуратури України від 22.01.2014 р. №29зк ОСОБА_3 нагороджено нагрудним знаком (а.с.48 т.4).

Отже, у разі допущення незначних, як зазначено у поданні прокуратури Черкаської області, «прорахунків у роботі», суд дійшов висновку, що звільнення є занадто суворим видом дисциплінарного стягнення, враховуючи відсутності тяжких наслідків від проступку, а також відсутність раніше застосованих та непогашених дисциплінарних стягнень.

Ще однією з підстав для звільнення в оскаржуваному наказі зазначено про скасування доступу до державної таємниці (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Листом СБУ України від 28.02.2014 р. №26/1/2-10699 (оригінал якого досліджено в судовому засіданні) повідомлено Генеральну прокуратуру України про те, що за наслідками проведеної перевірки скасований доступ до державної таємниці ОСОБА_3

Тобто, як на думку відповідача, позивач без доступу до державної таємниці не може обіймати посаду прокурора Черкаського району.

Статтею 46 Закону України «Про прокуратуру» встановлені вимоги до осіб, які призначаються на посади прокурорів і слідчих, серед відсутня така ознака, як наявність доступу до державної таємниці.

В оскаржуваному наказі відповідач зазначає про звільнення позивача з підстав п.2 ч.1 ст.30 КЗпП України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 30 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Проте, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Прокуратура Черкаської області надала довідку від 11.12.2014 р. №2а-463вн-14 про номенклатуру посад у прокуратурі Черкаської області по яким доступ до державної таємниці не передбачено (а.с.90-91 т.2).

Водночас, у довідці прокуратури Черкаської області від 11.12.2014 р. зазначені найменування посад які були вакантні станом на 29 серпня 2014 р. (а.с.89 т.2) серед яких наявні вільні посади, робота на яких не передбачає необхідність доступу до державної таємниці.

Представник позивача зазначала, що позивачу не було запропоновано жодної іншої посади в органах прокуратури для продовження служби в органах прокуратури.

З огляду на відсутність доказів того, що позивачу були запропоновані інші вакантні посади для продовження перебування на службі в органах прокуратури, за їх фактичною наявністю, суд дійшов висновку про протиправність винесення оскаржуваного наказу в частині звільнення позивача з підстав п.2 ч.1 ст.30 КЗпП України.

Позивач зазначає про те, що при звільненні був порушений принцип рівності перед законом, оскільки як і перевірка його діяльності, так і звільнення з посади було вчинено на вимогу місцевої організації «самооборони», оскільки він є сином колишнього народного депутата від Партії Регіонів ОСОБА_4

На підтвердження даних обставин, представник позивача надала роздруківки з мережі інтернет щодо закликів на його звільнення (а.с.41-56 т.7).

Частиною 2 статті 24 Конституції України визначено, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людити від 14.05.2014 р. у справі Пічкур протии України, зазначено, що практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, § 48, ECHR 2002-IV).

Позивач надав суду докази того, що раніше за наслідками проведених перевірок, на колегії прокуратури зверталась увага ОСОБА_3 щодо вдосконалення роботи прокуратури у певних напрямках.

Водночас, після проведення Революції Гідності, з огляду на те, що він є сином колишнього народного депутата від Партії Регіонів (який є співавтором законів від 16 січня 2014 р.), після аналогічної перевірки до нього вже застосовано крайній дисципліраний захід - звільнення.

У правовій Державі, як на думку суду, є неприпустимими речі, коли син повинен відповідати за батька, навіть під тиском громадськості.

Враховуючи вищенаведене, а також, з огляду, на недопустимість застосування дискримінаційного принципу, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання протиправни та скасування наказу Генеральної прокуратури України від 30.08.2014 р. №7дк.

Стосовно позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи висновок суду про протиправність наказу про звільнення позивача, суд дійшов висновку про поновлення його на посаді прокурора Черкаського району Черкаської області з 30.08.2014 р.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, в матеріалах справи міститься довідка прокуратури Черкаської області від 08.12.2014 р., згідно якої середньоденний заробіток позивача становить 319,55 грн., а середньомісячний заробіток становить 6710,55 грн. (а.с.285 т.1).

Період, за який належить стягнути середній заробіток з 01.09.2014 р. по день винесення даної постанови - 16.04.2015 р.

Відповідно до листів Міністерства праці та соціальної політики України N від 04.09.2013 р. N 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» та від 09.09.2014 р. N 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» у період з 01.09.2014 р. по 16.04.2015 р. було 160 робочих днів.

Тобто, сума середнього заробітку позивача за наведений період складає 51128 грн. (319,55 грн. х 160 дн.).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача - прокуратури Черкаської області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2014 р. по 16.04.2015 р. у сумі 51128 грн.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 256 КАС України визначено, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи наведену норму закону, суд дійшов висновку, що постанова суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді прокурора Черкаського району Черкаської області та стягнення середньомісячного заробітку в межах одного місяця в розмірі 6710,55 грн. підлягає негайному виконанню.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Позивач у позові зазначає, шо через неправомірні дії відповідачів, він отримав моральну шкоду, яка підлягає компенсації в сумі 10000 грн., при цьому, зазначив, що моральну шкоду належить стягнути рівними частинами з кожного відповідача по 5000 грн.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог спрямованих до прокуратури Черкаської області щодо визнання дій протиправними, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частиня стягнення моральної шкоди з прокуратури Черкаської області.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що у випадку порушення законних прав працівника, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний відшкодувати завдану працівникові моральну шкоду.

Позивач зазначив, що він переніс моральні страждання, втратив нормальні життєві зв'язки, а також потребував додаткових зусиль для організації життя у зв'язку зі звільненням з органів прокуратури.

Представник позивача зазначала в судовому засіданні, що ОСОБА_3 після звільнення потрапив до лікарні, проте, доказів стосовно перебування позивача після звільнення в лікарні не надала. В матеріалах справи наявна копія медичної картки ОСОБА_3, останнім записом в якій є запис про те, що «стан покращився, скарги зменшились - 08.09.2014 р., стати до роботи - 09.09.2014 р.» (а.с.28-40 т.7).

Враховуючи висновок суду про незаконне звільнення позивача з органів прокуратури, суд дійшов висновку про стягнення з Генеральної прокуратури України моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 17, 158 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Черкаської області про визнання незаконними дій, скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку і моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокурори України від 30 серпня 2014 року №7дк "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Поновити ОСОБА_3 на посаді прокурора Черкаського району Черкаської області з 30 серпня 2014 року.

Стягнути з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2014 року по 16 квітня 2015 року в сумі 51128 (п'ятдесят одну тисячу сто двадцять вісім) гривні.

Стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1000 (одну тисячу) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді прокурора Черкаського району Черкаської області та стягнення середньомісячного заробітку в межах одного місяця в розмірі 6710 (шість тисяч сімсот десять) гривень 55 копійок підлягає негайному виконанню.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня отримання повного тексту копії постанови суду, апеляційної скарги через Кіровоградській окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 21.04.2015 р.

Головуючий суддя Г.П.Нагібіна

С у д д і К.М.Притула

О.С.Петренко