Справа № 585/770/15-а
Суддя: Глущенко Є. Д.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/770/15-а
Номер провадження 2-а/585/23/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Глущенко Є.Д.,

при секретарі - Салій О.І.

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації", треті особи: ОСОБА_2, Роменська міська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Роменського міськрайонного управління юстиції Сумської області про визнання протиправним і скасування рішення

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги мотивувала тим, що у листопаді 2012 р. вона отримала у відповідача витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_2, з якого дізналася, що ? частина квартири АДРЕСА_1 зареєстрована і за її батьком - ОСОБА_3 на підставі рішення Роменського міського суду Сумської області від 03 березня 1999 р. Відповідач повідомив, що така реєстрація проведена 17 жовтня 2012 р. ЇЇ батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. і своїх прав на вказану квартиру до смерті не реєстрував. Вона отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 21 листопада 2007 р., відповідно до якого квартира була зареєстрована після смерті батька лише за нею. Просила реєстрацію ? частини квартири за її батьком більше ніж через п'ять років після його смерті, проведеної на підставі заяви його дружини - ОСОБА_2, визнати протиправною та скасувати її.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, суду пояснили обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала, заперечення мотивувала тим, що реєстрація права власності ? частина квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 була проведена вже після його смерті за заявою його дружини - ОСОБА_2 на підставі рішення Роменського міського суду Сумської області від 03 березня 1999 р. та запиту нотаріуса. При цьому керувалися листом Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 р. № 19-32/319 "Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна".

Представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_6 проти позову заперечив, мотивуючи відсутністю порушеного права позивача та відсутністю підстав для оспорювання проведеної за ОСОБА_3 реєстрації права власності, яка проведена у відповідності до чинного законодавства, зокрема і листа Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 р. № 19-32/319 "Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна".

Представник Роменської міської державної нотаріальної контори Сова С.М. вважав спірну реєстрацію такою, що проведена у відповідності з діючим законодавством.

Від реєстраційної служби Роменського міськрайонного управління юстиції Сумської області надійшла до суду заява про розгляд справи без участі її представника.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Роменського міського суду Сумської області від 03 березня 1999 р. батькам позивача на праві спільної сумісної власності належала кооперативна квартира АДРЕСА_2, яку відповідно до договору дарування від 03 вересня 1997 р. мати позивача - ОСОБА_8 подарувала позивачу. Цим же рішенням суду договір дарування квартири було визнано частково недійсним та визнано право власності на ? частину квартири за батьком позивача - ОСОБА_3 (а.с. 5, 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. батько позивача - ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8).

Право власності на ? частину вказаної квартири ОСОБА_3 в Роменському "МБТІ" за життя не зареєстрував.

21 листопада 2007 р. вже після смерті батька позивач отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 на двокімнатну квартиру загальною площею 47,4 кв. м., житловою 30,1 кв.м. за адресою: м. Ромни, вул. Маяковського, 92/57 за собою (а.с. 6).

17 жовтня 2012 р. реєстрація права власності на ? частину квартири за ОСОБА_3 була проведена відповідачем за заявою ОСОБА_2 - дружини померлого та запиту Роменської міської державної нотаріальної контори від 01 вересня 2012 р. на підставі рішення Роменського міського суду Сумської області від 03 березня 1999 р. (а.с. 8-9).

У листопаді 2012 р. позивач звернулася до відповідача за витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з наміром відчуження квартири. Отримавши 22 листопада 2012 р. такий витяг за номером НОМЕР_2, їй стало відомо, що ? частина квартири зареєстрована за її батьком ОСОБА_3 (а.с. 7). Після чого позивач зверталася до суду з приводу оскарження державної реєстрації частини квартири за батьком (а.с. 11-17).

Допитана в судовому засіданні позивач як свідок підтвердила, що батько говорив їй, що не хотів реєструвати за собою право власності на частину квартири, він бажав, щоб квартира залишилася за нею, а пред'являв позов у суд у 1999 р. з метою покарати її матір, яка на той час проживала з нею у цій квартирі. ЇЇ батько, хоча і був одружений з ОСОБА_2, але переважно проживав у своїх батьків, де і помер. Поховала батька його мати, а не ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції чинній за життя ОСОБА_3.), речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що ? частини квартири була зареєстрована за ОСОБА_3 через п'ять років після його смерті. На час реєстрації - 17 жовтня 2012 р. спірні правовідносини регулювались Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. N 7/5.

Як прописано в ч. 7 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно ч. 11 ст. 16 вказаного закону та п. 2.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи також - документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно з п. 2.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. N 7/5 (у редакції, чинній на момент здійснення реєстрації), для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.

Відповідно до абз. 2 п.п. 2 п. 3.1. Тимчасового положення, реєстратор БТІ встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації, зокрема відповідність повноважень особи, яка подає документи для проведення державної реєстрації прав, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав.

Відповідно до п.п. 3.5.2. п. 3.5. Тимчасового положення, реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо із заявою про державну реєстрацію прав звернулась особа (особи), яка не може бути заявником відповідно до Положення.

Відповідно до п.п. 1 п 3.8. Тимчасового положення, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Як встановлено судом, спірна реєстрація була проведена на підстави заяви ОСОБА_2, яка не є власником ? частини квартири, що суперечить зазначеним вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України при виконанні судових рішень відповідач зобов'язаний був діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В порушення вимог ч. 2 ст. 71 КАС України відповідач не надав доказів і не довів правомірності свого рішення та дій.

З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідач протиправно провів спірну державну реєстрацію.

Не зареєстрував ОСОБА_3 своє право власності на ? частину квартири і після набрання чинності у 2004 р. Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Доводи представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про виникнення права власності на частину квартири не залежало від державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до часу набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" від 01 липня 2004 р. та набрання чинності ЦК України від 2004 р., суд не може прийняти, оскільки державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягали об'єкти нерухомості згідно Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 р. № 121, яка діяла на той час.

Зокрема, відповідно до п.п. 1.4, 1.6, 1.9 вказаної Інструкції державна реєстрація права власності нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою. Відповідно до п. 11 Додатку 1 до зазначеної Інструкції до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація на об'єкти нерухомого майна, відносяться і рішення судів про визнання права власності на таке нерухоме майно.

Як зазначено в ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

І оскільки, ОСОБА_3 зобов'язаний був зареєструвати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 згідно з рішенням Роменського міського суду від 03 березня 1999 р., але до дня своєї смерті не здійснив таку реєстрацію, то у нього і не виникло право власності на вказану частину цієї квартири.

Посилання представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на лист Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 р. № 19-32/319 "Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна" як на підставу правомірності дії відповідача є необґрунтованим, оскільки вказаний лист не пройшов державну реєстрацію, як цього вимагає Постанова КМУ від 28 грудня 1992 р. № 731.

Доводи представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про відсутність порушеного права позивача спростовуються наявністю витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, який на час розгляду справи не скасований, відповідно до якого за позивачем зареєстровано право власності на всю квартиру АДРЕСА_1 21 листопада 2007 р. вже після смерті її батька.

Отже, внаслідок протиправної реєстрації прав власності на цю квартиру за ОСОБА_3 та за позивачем є порушенням її прав власності.

Тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судові витрати залишаються за позивачем на її прохання.

Керуючись ст. ст. 11, 18, 69 - 71, ч. 6 ст. 159, 163 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Комунального підприємства "Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації" про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Роменський міськрайонний суд протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, з подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, і набирає законної сили після закінчення строків на апеляційне оскарження.

Суддя -підпис-

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Є. Д. Глущенко