Справа № 2-а-1744/11/0211
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-1744/11/0211

Головуючий у 1-й інстанції: Сушко О.О.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

07 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 травня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2011 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Вінниці з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій відповідача неправомірними; зобов'язання відповідача перерахувати позивачу пенсію відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", перерахувати та виплатити підвищення до пенсії у розмірі 400 % мінімальної пенсії за віком, виплатити нараховані суми пенсії, починаючи з моменту призначення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щомісячно; зобов'язання відповідача перерахувати позивачу додаткову пенсію як постраждалому від Чорнобильської катастрофи 4 категорії відповідно до вимог, встановлених ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( із розрахунку 15 % мінімальної пенсії за віком, що становить 15 % прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність) та виплатити позивачу різницю між перерахованою та фактично виплаченою сумою додаткової Чорнобильської пенсії; зобов'язання відповідача перерахувати позивачу підвищення до пенсії згідно зі ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за проживання на території зони радіоекологічного контролю, встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати щомісячно в розмірах, визначених в Законах про Державний бюджет України на відповідний рік та виплатити позивачу різницю між перерахованою та фактично виплаченою сумою підвищення.

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 травня 2011 року позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії відповідача; зобов'язано відповідача здійснити з 22.09.2010 року перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії згідно зі ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, розмір якої встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та здійснити виплату даної пенсії, з врахуванням проведених виплат; зобов'язання відповідача здійснити з 22.09.2010 року перерахунок підвищення до пенсії позивачу відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за проживання на території підвищеного радіоактивного забруднення, встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати, та здійснити виплату даної пенсії, з врахуванням проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 травня 2011 року та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись при цьому на не повне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи.

Сторони в судове засідання не з'явилися, повноважних представників до суду не направили, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. До початку розгляду справи відповідач подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності його представника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 травня 2011 року - без змін, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області, має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1, та є інвалідом війни І групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на виплату додаткової пенсії та доплати за проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю у розмірах, встановлених ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що у 2006 році до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" були внесені зміни, якими встановлені нові розміри щомісячної грошової допомоги, а саме, інвалідам І групи - 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Положення вказаного Закону у встановленому порядку не були визнані неконституційними, а тому він підлягає застосуванню.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 4 категорії призначається у розмірі 15 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 39 вищевказаного Закону пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до пенсії, яка становить у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Всупереч ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивачу вказані доплати виплачувалися частково, у фіксованому розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, постановою Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року та постановою Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року, а не в розмірі, визначеному в Законі.

З огляду на те, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу відносно постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року відповідач неправомірно виплачував додаткову пенсію та доплату в меншому розмірі, ніж це передбачено статтями 39, 51 зазначеного Закону.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та доплату за проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю у розмірах, встановлених ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині перерахунку та виплати підвищення до пенсії у розмірі 400 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції, чинній до 1 січня 2006 року) інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

1 січня 2006 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 5 жовтня 2005 року № 2939-IV, згідно з яким частину 4 статті 13 Закону № 3551-ХІІ викладено в новій редакції, відповідно до якої інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вказані положення Закону не змінювались, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), у встановленому законом порядку не визнавались.

Таким чином, з 01 січня 2006 року встановлено, що пенсія позивачу підвищується у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, мотиви та доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції не спростовують і є безпідставними, оскільки за змістом статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються, зокрема, інвалідам I групи - на 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а тому Ладижинським міським судом Вінницької області зроблено обґрунтований висновок щодо відсутності законних підстав для перерахунку та виплати підвищення пенсії позивачу в розмірі 400 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 травня 2011 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.