Справа № 826/700/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/700/15 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА
Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2015 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України, в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України про закінчення виконавчого провадження, про яку мова йдеться у листі вих. №М-22425-12.0.1 від 25.12.2014 Урядового Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Севостьянової Н.І.;

зобов`язати відповідача вжити вичерпні заходи щодо виконання постанови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010;

згідно ч. 1 ст. 267 КАС України, встановити судовий контроль та зобов`язати ДВС протягом місяця (з дня набрання чинності судового рішення) подати звіт про виконання судового рішення в частині, що стосується п. 2 прохальної частини адміністративного позову.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального, процесуального та міжнародного права.

У судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2015 року скасувати та прийняти нову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження неодноразово закінчувалось на підставі положень п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV, тобто в зв`язку з неможливістю виконати рішення без участі боржника. В той же час, чинним законодавством передбачено, що державна виконавча служба України повинна здійснити всі дії, направлені на повне виконання судового рішення, однак державному виконавцю не надано повноважень щодо зобов`язання боржника вчинити певні дії.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем вжито всіх законодавчо передбачених заходів щодо виконання рішення суду, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, а матеріалами справи підтверджується невиконання даного рішення з вини боржника, суд дійшов висновку, що виконавче провадження закінчене на підставі п. 11 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" за обґрунтованих на те обставин, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та підстави для їх задоволення відсутні.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 у справі №2-а-197/09/2770 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державного казначейства України, Військової частини НОМЕР_1 , Севастопольської квартирно-експлуатаційної частини «Морська» за участю третьої особи Севастопольської міської державної адміністрації про зобов`язання забезпечити житлом за рахунок коштів Державного бюджету України, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.12.2012, позовні вимоги задоволено, зобов`язано Міністерство оборони України забезпечити житлом ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України.

Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2013 у зазначеній справі відмовлено в задоволенні заяви Міністерства оборони України про роз`яснення судового рішення Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 по справі №2а-197/09/2770.

Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2013 відмовлено в задоволенні заяви Севастопольської квартирно-експлуатаційної частини «Морська» про роз`яснення судового рішення Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010.

28.07.2010 Окружним адміністративним судом м. Севастополя у справі №2а-197/09/2770 видано виконавчий лист, на підставі якого 21.08.2010 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження.

У зв`язку з направленням до Генеральної прокуратури України подання про притягнення винних службових осіб Міністерства оборони України до кримінальної відповідальності за умисне невиконання постанови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 №2а-197/09/2770, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 15.02.2012 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №20947857).

За наслідками оскарження зазначеної вище постанови про закінчення виконавчого провадження, Окружний адміністративний суд м. Севастополя постановою від 12.04.2012, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду у справі №2а-694/12/2770, останню визнано протиправною та скасовано.

31.05.2012 відновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-197/09/2670 Окружного адміністративного суду м. Севастополя про зобов`язання Міністерства оборони України забезпечити житлом ОСОБА_1 за рахунок коштів з Державного бюджету України.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 17.04.2013 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Севастополя від 14.06.2013 у справі №826/1208/13-а, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.11.2014, постанову від 17.04.2013 ВП №20947857 про закінчення виконавчого провадження визнано протиправною та скасовано, зобов`язано Державну виконавчу службу України вжити необхідні заходи для виконання постанови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 у справі №2а-197/09/2770.

Крім того, 25.04.2013 Європейський суд з прав людини у справі «Штабовенко та інші проти України» у справі №22722/07 щодо порушення ВИСОКОЮ ДОГОВІРНОЮ СТОРОНОЮ Україною вимог Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також відшкодування моральної та матеріальної шкоди, зобов`язав Україну виконати рішення національного суду, ухвалені на користь в т.ч. і позивача, які залишаються невиконаними, та сплатити протягом трьох місяців 1500 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсації судових та інших витрат, разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись на ці суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 17.04.2013 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Так, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 10.11.2014 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-197/09/2770, виданого 28.07.2010 закінчено.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з даним поданням.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ст. 11 цього Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець згідно п. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Завершальними стадіями виконавчого провадження є повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону, а саме у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Міністерство оборони України як орган виконавчої влади не повинно виходити за межі своїх повноважень, тим самим порушуючи права громадян і повинно дотримуватися норм Конституції та законів України, і, відповідно, виконувати рішення судів.

Державна виконавча служба України повинна здійснити всі дії, направлені на повне виконання судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що посилання відповідача на відсутність коштів, необхідних для виконання постанови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 по справі №2а-197/09/2770, не можуть бути підставою для невиконання рішення суду, оскільки згідно до п. 26 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 встановлено, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, тому що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Аналогічні за змістом висновки вже були висловлені Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 13.11.2014 К/800/49436/13, винесеній в межах перегляду правомірності закриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-197/09/2770, виданого 28.07.2010.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

При цьому слід зазначити, що відсутність коштів на виконання рішення суду, не є підставою для закриття виконавчого провадження на підставі наступного.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Отже, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При винесенні спірної постанови державного виконавця від 10.11.2014 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-197/09/2770, виданого 28.07.2010 не було дотримано вимоги пункту 11 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність постанови.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2015 року скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов частково.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2015 року скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження від 10.11.2014 р. з примусового виконання виконавчого листа №2а-197/09/2770, виданого 28.07.2010 р.

Зобов`язати Державну виконавчої служби України вжити вичерпні заходи щодо виконання постанови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.