Справа № 2а-10036/12/1370
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 р. Справа № 876/5674/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Державного казначейства України у Львівській області за участі Прокуратури Львівської області про визнання протиправними (незаконними) дій, відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

30.12.2008 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконними дії Управління державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України у Львівській області, які виражаються у безпідставному утриманні на арешт майданчику один рік та три місяці автомобіля, який належить йому на праві приватної власності. Стягнути з відповідачів заподіяну йому майнову шкоду, яка виражається у понесених ним збитках на суму 1332 грн. та стягнути заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 1000 грн..

Свої вимоги обґрунтовує тим, що тяганина, допущена посадовими особами та працівниками Управління автомобільної інспекції ГУМВС України у Львівській області при розгляді питання про повернення автомобіля - його приватної власності, яка безпідставно перебувала у володінні органів ДАІ без належних умов зберігання, є порушенням його конституційних прав.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління ДАІ ГУ МВСУ у Львівській області щодо утримання на арештмайданчику автомобіля марки Шкода-Фабія н.з. НОМЕР_1 громадянина ОСОБА_1 ,стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3,40 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду її оскаржив позивач. Вважає,що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2013 року в частині незадоволення позовних вимог є незаконною, такою, що винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що відшкодування моральної та матеріальної шкоди на його користь призведе в подальшому до більш ретельного відношення своїх прямих обов'язків працівників державних установ. Також зазначає, що відсутність власного автомобіля суттєво знизила ефективність праці, заподіяння незручностей та ін..

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах, про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, 29.07.2008 року інспектором з дізнання ВДАІ з ОАТ м. Львова та АТІ при ГУМВС України у Львівській області Боянівським А.Т. в складі слідчо-оперативної групи здійснено виїзд на ДТП, яка мала місце в м. Львові на перехресті вулиць Наукова-Тролейбусна, за участю автомобіля КАМАЗ, д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобілем марки Шкода Фабія, д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1. На місці ДТП було складено протокол огляду місця події, огляду транспортних засобів. Після огляду місця події дізнавачем ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Васьківим Р.Г. було надано скерування на доставку вказаних транспортних засобів на арештмайданчик УДАІ ГУМВС України у Львівській області для проведення необхідних експертиз. Дослідчу перевірку по даному факту проводив інспектор з дізнання ВДАІ з ОАТ м. Львова та АТІ Боянівський Р.Б., який за наслідками проведення перевірки виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. Зазначену постанову було скасовано, оскільки після проведення судово-медичного дослідження у громадянина ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Автомобіль марки Шкода Фабія, д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 з часу ДТП до початку 2010 року знаходився на арештмайданчику відповідача-1.

Також встановлено, що матеріалах справи міститься лист № 36/515ДТП від 11.08.2008 року за підписом начальника ВДАІ з ОАТ м. Львова та АТІ при ГУМВСУ у Львівській області Мицака Б.Ф. на ім'я начальника УДАІ ГУМВСУ у Львівській області підполковника міліції Семенини В.П., з проханням за минуванням потреби, після оплати, видати автомобіль марки Шкода Фабія, н.з. НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_1.

Позивач відмовився вносити плату за зберігання транспортного засобу на арештмайданчику та подав позов до суду у якому однією з позовних вимог було зобов'язання відповідача Управління ДАІ ГУМВС у Львівській області видати автомобіль без оплати за стоянку.

Під час розгляду даної справи 27.01.2010 року начальником УДАІ ГУМВС України у Львівській області затверджено висновок про повернення зазначеного автомобіля позивачу безоплатно, тому вищезазначені позовні вимоги було відкликано.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції зокрема зазначив, що Автомобіль ОСОБА_1. був доставлений на майданчик відповідача-1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди за відсутності позивача, який був госпіталізований в МКЛШМД м. Львова, оскільки отримав тілесні ушкодження. Окрім того, позивач не надавав згоди на зберігання транспортного засобу на стоянці УДАІ ГУМВСУ у Львівській області та не було його вини у настанні ДТП.

Суд дійшов висновку, що такі дії Управління ДАІ ГУ МВСУ у Львівській області щодо утримання на арештмайданчику автомобіля є протиправними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно зі ст.7 України «Про міліцію» міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що автомобіль ОСОБА_1 був доставлений на майданчик відповідача-1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди за відсутності позивача, який був госпіталізований в МКЛШМД м. Львова, оскільки отримав тілесні ушкодження. Позивач не надавав згоди на зберігання транспортного засобу на стоянці УДАІ ГУМВСУ у Львівській області, не було його вини у настанні ДТП.

Без письмових заяв та за згодою замовника надаються послуги, указані в пунктах 1 - 5 (за відсутності екологічної картки), 6, 7 (за відсутності документа про оцінку вартості транспортного засобу номерного вузла та агрегату, яка проведена в установленому порядку), 8, 20, 21, 43, 58 (для юридичних осіб), 59 (для посвідчень водія та реєстраційних документів, дозволів та інших документів) та 75 Переліку платних послуг, які можуть надаватися органами та підрозділами Міністерства внутрішніх справ та який визначався Порядком справляння плати за надання послуг органами та підрозділами Міністерства внутрішніх справ, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 05.10.2007 року № 369/1105/336.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено протиправне порушення права власності на транспортний засіб внаслідок дій суб'єктів владних повноважень щодо його неповернення.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача моральної та майнової шкоди, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає що зазначені вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України ( далі- ЦК України) моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Майнова шкода, яку завдано особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 Цивільного кодексу України).

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо стягнення на його користь моральної шкоди, не зазначено в чому полягає ця шкода, які спричинені наслідки, також, не надано належно допустимих доказів на підтвердження того з яких міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір в сумі 1000грн., та що стосується стягнення майнової шкоди також не надав суду доказів на підтвердження стягнення такої.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2013 року у справі № 2а-10036/12/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль