Справа № 2а-17179/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" березня 2015 р. м. Київ К/9991/52464/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.02.2011

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2011

у справі № 2а-17179/10/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва,

про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду із адміністративним позовом про скасування рішення ДПІ у Святошинському районі м. Києва від 16.11.2010 № /0 про застосування фінансових санкцій в сумі 488000 грн. та податкового повідомлення-рішення ДПІ у Святошинському районі м. Києва від 15.11.2010 № /0 про визначення податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 31860 грн., в т.ч. 10620 грн. основного платежу та 21240 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.02.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2011, в задоволенні позову відмовлено.

ФОП ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування касаційної скарги позивачка посилається на те, що фізична особа-підприємець, який є платником єдиного податку, не зобов'язаний здійснювати облік товару за місцем реалізації та зберігання. Крім того, вказує на недоведеність податковим органом факту здійснення позивачкою виплат на користь фізичних осіб, які включаються до бази оподаткування, та з яких позивачка як податковий агент повинна нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

ФОП ОСОБА_2 в період з 01.10.2009 по 30.06.2010 перебувала на спрощеній системі оподаткування, про що свідчить свідоцтво про сплату єдиного податку.

ДПІ у Святошинському районі м. Києва проведено позапланову документальну виїзну перевірку, за результатами якої складено акт від 03.11.2010 № 896/17-40/НОМЕР_1 про порушення вимог:

- п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закону № 265/95-ВР), що полягало у не веденні обліку товарів в сумі 244000 грн. за місцем реалізації. Це слугувало підставою для застосування до позивачки відповідно до ст. 21 Закону № 265/95 ВР за рішенням від 16.11.2010 № /0 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 488000 грн. При цьому відповідач таке порушення пов'язує з не заповненням позивачкою графи у Книзі обліку доходів і витрат «витрати на виробництво продукції»;

- п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, п.п. «а» п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІV, що полягало у не здійсненні нарахування, утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб, виплачених у зв'язку з придбанням товару в сумі 70800 грн. Це слугувало підставою для визначення позивачці за податковим повідомленням-рішенням від 15.11.2010 № /0 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 31860 грн., в т.ч. 10620 грн. основного платежу та 21240 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про скасування рішення від 16.11.2010 № /0, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з доведеності податковим органом факту не ведення обліку товарів, оскільки графу «З» «Витрати на виробництво продукції» Книги обліку доходів і витрат позивачкою не заповнено, а в частині вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.11.2010 № /0 - з відсутності заперечень позивачки щодо вчинення нею порушень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІV.

Суд касаційної інстанції не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про необхідність відмови в задоволенні позову в частині вимог про скасування рішення від 16.11.2010 № /0, з огляду на таке.

Пункт 12 частини першої статті 3 Закону № 265/95-ВР-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) зобов'язує суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі статтею 6 Закону № 265/95-ВР облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Цей дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат надано суб'єктам підприємницької діяльності Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98.

Таким чином, на суб'єкта підприємницької діяльності, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, поширюються правила ведення бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності для спрощеної системи обліку і звітності.

Відповідно до ст. 1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269, книга обліку доходів і витрат (далі - книга) ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Форма Книги обліку доходів і витрат встановлена Інструкцією про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за № 64 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), і така форма не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Отже, обов'язок ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації не може бути покладено на суб'єкта малого підприємництва, який здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98.

Правова позиція щодо відсутності обов'язку у суб'єкта малого підприємництва, який здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації викладена також у постановах Верховного Суду України від 11.06.2013 у справі № 21-147а13 за позовом фізичної особи-підприємця до ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова ДПС, третя особа - ДПА у Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення, та від 03.12.2013 у справі № 21-412а13 за фізичної особи-підприємця до ДПІ у Печерському районі м.Києва ДПС про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Ці постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що місить зазначені норми права, та для всіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Враховуючи вищезазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що податковим органом неправомірно застосовані до позивачки, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування, штрафні (фінансові) санкції відповідно до статті 21 Закону №265/95-ВР за порушення ведення обліку товарних запасів, відтак судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову про скасування рішення від 16.11.2010 № /0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 488000 грн. підлягають скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Щодо вирішення справи в частині вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.11.2010 № /0 суд касаційної інстанції зазначає таке.

З акта перевірки (а.с. 18-19) вбачається, що підставою для донарахування позивачці податку з доходів фізичних осіб в сумі 31860 грн. слугували висновки перевірки про порушення вимог п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, п.п. «а» п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV, що полягало у тому, що позивачка як податковий агент при виплаті доходу фізичним особам занизила об'єкт оподаткування на суму виплаченого їм доходу - 70800 грн., що призвело до ненарахування, неутримання та неперерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 10620 грн.

Суди попередніх інстанцій таких обставин не встановили, не з'ясували суті такого порушення, на підставі яких доказів відповідачем встановлено виплату позивачкою доходу фізичним особам, період, прізвище таких осіб, чи включається такий дохід до об'єкту оподаткування.

Судами попередніх інстанцій в основу відмови в задоволенні позову в частині оскарження податкового повідомлення-рішення покладено складену відповідачем довідку від 19.10.2010 (а.с. 57-58), яку позивачка підписала без зауважень.

Утім, судом касаційної інстанції з'ясовано, що вказана довідка не містить посилань на вчинення позивачкою порушень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV.

Висновки судів про правомірність визначення позивачці податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб також ґрунтуються на даних протоколу ДПІ у Святошинському районі м.Києва № 119 про адміністративне правопорушення (а.с. 10-11), в якому зафіксовано факт ненарахування, неутримання та неперерахування до державного бюджету податку з доходів фізичних осіб за IV квартал 2009 року - ІІ квартал в сумі 10620,00 грн.

Разом з тим з протоколу № 119 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1634 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вбачається, що факт ненарахування, неутримання та неперерахування до державного бюджету податку з доходів фізичних осіб за IV квартал 2009 року - ІІ квартал в сумі 10620,00 грн. встановлено на підставі акту перевірки від 03.11.20 № 896/17-40/НОМЕР_1, на підставі якого (акту), своєю чергою, складено оспорюване податкове повідомлення-рішення.

Отже, при вирішенні справи в частині позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення суди повинні були надавати оцінку такому доказу як акт перевірки, на підставі якого складено це податкове повідомлення-рішення. Суди попередніх інстанцій цього не зробили, поклавши в основу своїх висновків про доведеність відповідачем вчиненого позивачкою порушення зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення фізичної особи - ОСОБА_2 факти, встановлені на підставі акту перевірки господарюючого суб'єкта: фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

До того ж встановлення певних фактів у протоколі про адміністративне правопорушення не є підставою для звільнення від доказування обставин в адміністративній справі і без постанови про притягнення фізичної особи до адміністративної відповідальності такі факти не є доказом вчинення такого правопорушення.

Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення в цій частині і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи в цій частині судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, належним чином їх оцінити, вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.02.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2011 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про скасування рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва від 16.11.2010 № /0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 488000 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва від 16.11.2010 №/0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 488000 грн. скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1,70 грн. (одна гривня 70 коп.).

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.02.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2011 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва від 15.11.2010 № /0 про визначення податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 31860 грн., в т.ч. 10620 грн. основного платежу та 21240 грн. штрафних (фінансових) санкцій, та направити справу в цій частині на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в частині задоволення позову Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун