Справа № 826/19604/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2015 р. м. Київ К/800/42388/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним рішення, стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, в якому просив: визнати рішення суб'єкта владних повноважень - Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів та зборів України таким, що не відповідає чинному законодавству України та порушує права позивача - громадянина України; стягнути з відповідача 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. заподіяну рішенням моральну шкоду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 27 вересня 2013 року позивач перетнув Державний кордон України в режимі "зелений коридор" у міжнародному автомобільному пункті пропуску "Бачівськ" на автомобілі Porsche Cayenne GTS, номер державної реєстрації НОМЕР_2.

04 жовтня 2013 року позивачем подано до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України заяву про оформлення тимчасового ввозу транспортного засобу особистого використання громадянином - нерезидентом та додані наступні документи: реєстрацію місця постійного проживання за адресою: Фрізенштрасс 26, 20097 Гамбург, Німеччина (видано відповідним органом реєстрації, перекладено на українську мову та завірено нотаріусом); копію картки-дозволу на постійне безстрокове проживання у Німеччині (видано відомством у справах іноземців ФРН, копію якої перекладено на українську мову та нотаріально завірено); актуальний витяг з торгівельного реєстру ФРН (орган реєстрації юридичних осіб) з усіма відомостями про компанію позивача «ІБДМ Інформаціонсбюро Дойче Мессен ГмбХ», які підтверджують його статус директора та засновника (завірено відповідним органом, перекладено на українську мову та нотаріально завірено); копію доручення на право експлуатації та розпорядження транспортним засобом від ІБДМ Інформаціонсбюро Дойче Мессен ГмбХ; копію ідентифікаційної сторінки закордонного паспорту громадянина України; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у бюро реєстрації м. Гамбурга.

За результатами розгляду вищезазначених документів позивачу направлено лист від 19 листопада 2013 року № 14.1/5-27.2/7871 за підписом заступника начальника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, в якому повідомлено, що Київська міжрегіональна митниця Міндоходів не заперечує щодо митного оформлення транспортного засобу Porsche Cayenne GTS, кузов НОМЕР_1, на строк до одного року під письмове зобов'язання про зворотнє вивезення транспортного засобу за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Не погоджуючись з листом відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його таким, що не відповідає чинному законодавству та порушує його права.

Відмовляючи в позові, суди обох інстанцій виходили з його безпідставності.

Колегія суддів вважає висновки судів передчасними.

Справа в адміністративному суді може бути порушена за наявності між сторонами публічно-правового спору, оскільки в розумінні статті 3 КАС справа адміністративної юрисдикції ? це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини 1 статті 17 КАС).

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Між тим, розглядаючи спір, судами не надано оцінку оскаржуваному листу відповідача у розумінні того, чи можна його вважати рішенням суб'єкта владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин позивача.

Неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової позиції оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами обох інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, то скаргу відповідача слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: