Справа № 804/9313/13-а
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2015 рокусправа № 804/9313/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2013 року по справі № 804/9313/13-а за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Квант» до Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Квант» (далі Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення рішення від № від 18.06.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у Відповідача не було правових підстав для прийняття податкового повідомлення рішення, прийнятого за результатами перевірки взаємовідносин Позивача з ТОВ «Ліга», оскільки господарські операції були спрямовані на настання реальних правових наслідків обумовлених ними та підтверджуються належним чином сформованими первинними документами.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2013 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Відповідача № від 18.06.2013 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 20241.56 грн. в тому числі за основним платежем - 13494.37 грн., та за штрафними санкціями в сумі 6749.19 грн.

Новомосковська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням адміністративного суду першої інстанції, звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2013 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що податкове повідомлення-рішення було прийняте на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України, а відтак підстави для його скасування відсутні.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Відповідача була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «НВФ «Квант» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Ліга» (код за ) за період з 01.01.2012 року о 31.01.2012 року.

В Акті перевірки зроблено висновок про порушення позивачем:

- п.п.14.1.36 і п.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.198.3 і п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України завищено податковий кредит з ПДВ на суму 13494.37 грн., у т.ч. за січень 2012 року на суму 6271.87 грн. та за лютий 2012 року на суму 7222.50 грн.

На підставі зазначеного акту, 18.06.2013 року Відповідачем було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу було збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 22241.56 грн., в тому числі за основним платежем 13494.37 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 6747.19 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю винесення зазначеного податкового повідомлення рішення, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Правомірність винесення податкового повідомлення рішення № від 18.06.2013 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення рішення не діяв на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки реальність здійснення Позивачем господарської операції з ТОВ «Ліга» підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Із системного аналізу зазначених матеріально-правових норм вбачається, що до підстав формування платником податків податкового кредиту віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг). Факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, господарські відносини між Позивачем та ТОВ «Ліга» здійснювались на підставі договору поставки продукції №1225011 від 25.01.2012 року.

Відповідно до п.1 зазначеного договору, Постачальник зобовязується передати у власність Покупцю металопрудкцію, а Покупець прийняти та оплатити товар на передбачених даним договором умовах.

Доводивши реальність здійснення господарської операції, Позивач надав до суду копії видаткових накладних №РН-0025013 від 25.01.2013 року, № РН-0025014 від 19.01.2012 року та податкових накладних №69 від 25.01.2012 року, №70 від 25.01.2012 року, копії банківських виписок та рахунків фактур №СФ-00190112 від 19.01.2012 року та №СФ00190111 від 19.01.2012 року, копія товарно-транспортної накладної серії 01 АБ №8343812 від 25.01.2012 року.

Отже, на підтвердження виконання умов договору, Позивачем було надано до суду копії податкових накладних, видаткових накладних, рахунків фактур, копій банківських рахунків та товарно-транспортних накладних.

Аналізуючи надані Позивачем перелік документів у свойї сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що зміст зазначених документів не відображає реальну сутність виконаних робіт/наданих послуг, у звязку з чим вони не можуть бути визнані первинними з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Як вже зазначалося, на підтвердження реальності здійснення господарської операції за вищевказаним договором позивачем було надано копії податкових накладних, видаткових накладних, рахунків фактур та банківських виписок.

Однак, зі змісту податкових накладних №69 від 25.01.2012 року та №70 від 25.01.2012 року вбачається, що вони були виписані на підставі договору поставки від 19.01.2012 року, який Позивачем до суду наданий не був.

Також, відповідно до п.2.3 договору поставки продукції № 1225011 від 25.01.2012 року, на підтвердження відгрузки товару, Постачальник зобовязується направити Покупцю наступні товаросупровідні документи, а саме: рахунок-фактура, прибуткова-видаткова накладна, податкова накладна, копію сертифіката якості товарів.

Положеннями п.6.3 зазначеного договору було визначено, що покупець здійснює прийняття товару по кількості відповідно до товаросупровідних документів на товар та по якості відповідно до сертифікату якості.

Отже, між Позивачем та ТОВ «Ліга» було визначено, що одним з первинних документів на підставі якого здійснюється прийняття придбаного товару є сертифікат якості товару.

Однак, на підтвердження виконання умов договору поставки продукції та прийняття придбаного товару, визначені договором сертифікати якості товару Позивачем до суду надані не були.

Крім того, Позивачем не були надані до суду ні податкові накладні, ні рахунки фактури, ні видаткові накладні, які були виписані саме на підставі договору поставки продукції № 1225011 від 25.01.2012 року.

Як вбачається з відповіді Позивача на запит від 30.04.2013 року №04/30-01, оплату за товар за зазначеним договором було здійснено на підставі платіжного доручення №612 від 25.01.2012 року на суму 80966.24 грн.

Однак, зазначене платіжне доручення Позивачем також до суду надано не було.

В свою чергу, наданні позивачем копії банківських виписок в даному випадку не підтверджують факт здійснення господарської операції та обґрунтованість формування податкового кредиту, оскільки умовами права платника на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є зокрема, фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердженість цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операцій. Однак, критерієм зменшення бази оподаткування податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу, а відтак, на підтвердження витрат, понесених у зв'язку з оплатою отриманих товарів позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне поставку постачальником конкретних видів товару, а також докази на підтвердження повязаності між собою первинних документів на підтвердження фактичного виконання договору.

Наданими позивачем первинними документами належним чином не обґрунтовано реальності здійснення господарської операції, натомість наведені відповідачем докази щодо відсутності у контрагента позивача виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання свідчать про відсутність у позивача законних підстав для віднесення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених в рахунок господарських операцій із контрагентом ТОВ «Ліга».

Отже, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо протиправності винесення Відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення рішення № від 18.06.2013 року, оскільки витрати для цілей визначення податкового кредиту та визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість не підтверджені належним чином складеними первинними документами, що зумовлює відсутність у позивача підстав для формування податку на додану вартість за господарськими правовідносинами з ТОВ «Ліга».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2013 року була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись, ст. 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2013 року по справі № 804/9313/13-а скасувати та прийняти нову.

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Квант» - відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко