Справа № 461/4584/14-а
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/4584/14-а
Провадження № 2а/461/56/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2015

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Мисько Х.М.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

з участю: представника позивача Кондрашова Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Лорелея» до Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

позивач - ПП «Лорелея» звернувся в суд із адміністративним позовом до Департаменту економічної політики Львівської міської ради, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Департаменту економічної політики Львівської міської ради про анулювання дозволу на розміщення закладу ресторанного господарська від 11 лютого 2002 року №4225 на пл. Підкови 3 з 28 лютого 2014 року; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 21 лютого 2014 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради було прийнято Рішення № 150 Про тимчасове обмеження продажу алкогольних, слабоалкогольних напоїв і пива, відповідно до якого Департаменту економічної політики було доручено довести це рішення до відома керівників об'єктів торгівлі та закладів ресторанного господарства. 24 лютого 2014 року було проведено обстеження ПП «Лорелея», в ході якого, представниками Департаменту економічної політики та Галицької районної адміністрації виявлено порушення вимог вищевказаного рішення, а саме, за їх твердженням, реалізацію пива після 18.00 год., на підставі чого було винесено рішення департаменту економічної політики Львівської міської ради про анулювання дозволу на розміщення закладу ресторанного господарська від 11 лютого 2002 року №4225 на пл. Підкови 3 з 28 лютого 2014 року. Департамент економічної політики є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до ухвали міської ради від 06 липня 2006 року № 94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» та згідно з чинним законодавством України. Вказує, що хоча в Положенні про Департамент економічної політики і передбачено повноваження Департаменту економічної політики у сфері реалізації політики органів міської влади щодо функціонування об'єктів громадського харчування, побутового і торговельного обслуговування, проте, жодним чином не визначено правових форм та порядку здійснення останнього. При цьому, станом на день обстеження, а саме - 22 лютого 2014 року, ПП «Лорелея» про факт проведеного обстеження повідомлено не було, з жодним складеним на цій підставі актом не ознайомлено. Про виявлені, в ході такого обстеження, порушення стало відомо лише з копії Листа Департаменту економічної політики № 23-вих-212 від 27 лютого 2014 року. Копії самого рішення ПП «Лорелея» надано так і не було. Вказує, що з набранням чинності 05 жовтня 2006 року ч.1 ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» правових підстав на оформлення та видачу дозволу на розміщення об'єкта торгівлі та сфери послуг (і подібних до нього) немає, оскільки необхідність одержання такого документа не передбачена жодним законом України. Верховною Радою України 02 грудня 2010 року прийнято Податковий кодекс України, п.п.1 п.2 Прикінцевих положень якого передбачено, що з 01 січня 2011 року втратили чинність, зокрема, Закон України «Про систему оподаткування» та Декрет Кабінету Міністрів України від 20 травня 1993 «Про місцеві податки і збори». Тим самим збір за видачу дозволу на розміщення об'єкта торгівлі та сфери послуг скасовано. Крім того вказує, що Законом України від 17 лютого 2011 «Про регулювання містобудівної діяльності» внесено зміни до Закону України «Про благоустрій населених пунктів», положеннями якого скасовано повноваження сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів в частині надання та скасування дозволу на розміщення на території об'єктів благоустрою будівель і споруд соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення. Також вказує, що у рішенні Виконавчого комітету Львівської міської ради № 161 від 24 лютого 2014 року, так само як і у рішенні Виконавчого комітету Львівської міської ради № 150 від 21 лютого 2014 року не передбачено жодних санкцій за порушення вказаних рішень. Окрім цього, звертає увагу на те, що ПП «Лорелея» не реалізувало та не могло реалізовувати алкогольні напої, оскільки воно не набувало ліцензій на реалізацію алкогольних напоїв. Відтак, факту будь - якої реалізації алкогольних напоїв у закладі ресторанного господарства на пл. Підкови 3 не було.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просив таку задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.128 КАС України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його на підставі наявних у справі доказів, які суд вважає достатніми.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

21 лютого 2014 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради було прийнято Рішення № 150 Про тимчасове обмеження продажу алкогольних, слабоалкогольних напоїв і пива. Відповідно до п. 2 цього Рішення, Департаменту економічної політики було доручено довести це рішення до відома керівників об'єктів торгівлі та закладів ресторанного господарства (а.с.22).

24 лютого 2014 року було проведено обстеження ПП «Лорелея», в ході якого, представниками Департаменту економічної політики та Галицької районної адміністрації виявлено порушення вимог вищевказаного рішення виконавчого комітету, а саме реалізацію пива після 18.00 год., на підставі чого було винесено рішення департаменту економічної політики Львівської міської ради про анулювання дозволу на розміщення закладу ресторанного господарська від 11 лютого 2002 року №4225 на пл. Підкови 3 з 28 лютого 2014 року (а.с.22 зворот).

Відповідно до ст.54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Встановлено, що Департамент економічної політики є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до ухвали міської ради від 06 липня 2006 року № 94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» та згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п.2 вищевказаного Положення, Департамент утворений для здійснення організаційно - функціональних повноважень у соціально-економічній сфері з метою забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку міста, ефективного використання його природних, трудових і фінансових ресурсів. Основними завданнями департаменту є: реалізація політики органів міської влади щодо економічного і соціального розвитку м. Львова; забезпечення в межах своїх повноважень захисту економічних прав і законних інтересів міста, вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання; забезпечення ефективного управління комунальною власністю в інтересах громади м. Львова; проведення структурних змін в економіці міста, реалізація міської інвестиційної та інноваційної політики; сприяння розвитку промисловості та підприємництва у м. Львові; забезпечення зовнішньоекономічних відносин м. Львова, сприяння залученню інвестицій в економіку міста; реалізація політики органів міської влади щодо функціонування об'єктів громадського харчування, побутового і торговельного обслуговування; реалізація міської політики зайнятості населення, здійснення заходів щодо соціальної захищеності різних груп населення від безробіття.

Проте, хоча в Положенні і передбачено повноваження Департаменту економічної політики у сфері реалізації політики органів міської влади щодо функціонування об'єктів громадського харчування, побутового і торговельного обслуговування, проте, жодним чином не визначено правових форм та порядку здійснення такого.

При цьому, станом на день обстеження, а саме - 22 лютого 2014 року, ПП «Лорелея» про факт проведеного обстеження повідомлено не було, з жодним складеним на цій підставі актом не ознайомлено. Про виявлені, в ході такого обстеження, порушення позивачу стало відомо лише з копії Листа Департаменту економічної політики № 23-вих-212 від 27 лютого 2014 року, в якому також вказано, що Департаментом скеровано лист в ГУ Міндоходів у Львівській області щодо анулювання ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (а.с.9).

28 лютого 2014 року позивачем було подано запит про надання інформації на ім'я начальника Департаменту економічної політики ЛМР, в якому ПП «Лорелея» просило надати документально підтверджену та нормативно обґрунтовану інформацію про факт анулювання дозволу на розміщення закладу ресторанного господарства № 4225 від 11 лютого 2002 року та копію рішення про таке анулювання (а.с.10-11).

У відповідь на такий запит, зареєстрований у відділі «Центр надання послуг» від 03 березня 2014 року № 2-3268, відповідач вказував, що Департаментом було прийнято рішення про анулювання дозволу на розміщення закладу ресторанного господарства від 11 лютого 2002 року №4225 (а.с.7).

Відповідно до розділу 1 Методичних рекомендацій щодо забезпечення якості та безпеки товарів і послуг підприємств ресторанного бізнесу, затверджених Наказом Міністерства економіки України № 295 від 22 липня 2008 року, заклад ресторанного господарства - організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організувати дозвілля споживачів.

Листом Державної служби з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва № 3414 від 18 квітня 2013 року, зазначено, наступні положення щодо необхідності отримання дозволу на розміщення об'єктів торгівлі: збір на видачу дозволу на розміщення об'єктів торгівлі та сфери послуг раніше стягувався відповідно до норм податкового законодавства, зокрема Закону України «Про систему оподаткування» та Декрету Кабінету Міністрів України від 20 травня 1993 року № 56-93 «Про місцеві податки і збори», у зв'язку з чим місцевими органами було запроваджено видачу дозволу на розміщення об'єкта торгівлі та сфери послуг.

Однак, з набранням чинності 05 жовтня 2006 року ч.1 ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», правових підстав на оформлення та видачу дозволу на розміщення об'єкта торгівлі та сфери послуг (і подібних до нього) немає, оскільки необхідність одержання такого документа не передбачена жодним законом України.

Верховною Радою України 02 грудня 2010 року прийнято Податковий кодекс України, п.п.1 п.2 Прикінцевих положень якого передбачено, що з 01 січня 2011 року втратили чинність, зокрема, Закон України «Про систему оподаткування» та Декрет Кабінету Міністрів України від 20 травня 1993 № 56 - 93 «Про місцеві податки і збори». Тим самим збір за видачу дозволу на розміщення об'єкта торгівлі та сфери послуг скасовано.

Крім того, Законом України від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» внесено зміни до Закону України «Про благоустрій населених пунктів», положеннями якого скасовано повноваження сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів в частині надання та скасування дозволу на розміщення на території об'єктів благоустрою будівель і споруд соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення.

Крім того, у рішенні Виконавчого комітету Львівської міської ради № 161 від 24 лютого 2014 року, так само як і у рішенні Виконавчого комітету Львівської міської ради № 150 від 21 лютого 2014 року не передбачено жодних санкцій за порушення вказаних рішень.

Згідно ст. 19 ч.2 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Згідно ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Враховуючи те, що відповідачем у встановленому законом порядку на підставі належних та допустимих доказів не доведено, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, натомість, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається порушення вимог закону при винесенні оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 17, 18, 19, 69, 70, 71, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, ст.19 Конституції України, суд,

п о с т а н о в и в :

позов задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Департаменту економічної політики Львівської міської ради про анулювання дозволу на розміщення закладу ресторанного господарства від 11 лютого 2002 року №4225 на пл. Підкови, 3 з 28 лютого 2014 року.

Стягнути з Департаменту економічної політики Львівської міської ради на користь Приватного підприємства «Лорелея» 73,08 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10-ти днів після її проголошення. Постанова набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Мисько Х.М.