Справа № 804/17400/14
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача Текутєвої О.П.
представника позивача Текутєва Є.Ю.,
представника відповідача Гагарського А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» до Державної податкової інспекції в Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2014 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 13.11.2014.
У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Видами діяльності позивача є: Виробництво інших меблів (код КВЕД 31.09); Виробництво інших дерев'яних будівельних конструкцій і столярних виробів (код КВЕД 16.23) (основний); Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у. (код КВЕД 82.99); Неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90); Ремонт і технічне обслуговування суден і човнів (код КВЕД 33.15); Будівництво житлових і нежитлових будівель (код КВЕД 41.20), що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 19509243 від 28.10.2014, зробленого судом.
Підпунктом 20.1.2. п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.
Підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Як встановлено п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.
Пунктом 78.4 ст. 78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Згідно п. 73.3. ст. 73 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245 затверджено Порядок періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом (далі - Порядок).
Пунктом 9 вказаного Порядку встановлено, що органи державної податкової служби мають право звернутися до суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації. В окремих випадках зазначений запит може надсилатися з використанням засобів телекомунікаційного зв'язку з накладенням електронного цифрового підпису органу державної податкової служби.
Абз. 2 п. 14 Порядку встановлено, що у разі коли за результатами перевірок інших платників податків або за результатами аналізу податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платник податків зобов'язаний надати пояснення та їх документальне підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня надходження запиту.
Відповідно до ст. 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Суд зазначає, що обов'язковою ознакою акту індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, який може бути оскаржений до суду, є те, що він безпосередньо породжує певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин, в даному випадку платника податків, і має обов'язковий характер.
Також, в означеному акті від 23.05.2014 № 1368/04-61-22-3/36728065 контролюючим органом зазначено, що перевіркою встановлено нереальність проведення господарських операцій між ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» і постачальником - ТОВ «Гефест Груп» та юридичну дефектність первинних документів, у зв'язку з тим, що діяльність ТОВ «Гефест Груп» не є господарською діяльністю підприємства в розумінні п. 14.1.36 ПК України. Перевіркою встановлено, що ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» включило до складу податкового кредиту вартість товарів (робіт, послуг) на підставі документів, що не мають статусу первинних в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки документально не підтверджено факти здійснення господарських операцій.
Враховуючи вищенаведене, контролюючий орган дійшов висновків, зокрема, що ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» в порушення ст. 185, ст. 188, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198 ПК України завищено податковий кредит по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Гефест Груп» на суму 264104,00 грн., у т.ч. липень 2013 року сума ПДВ у розмірі 264104,00 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 264104,00 грн., у т.ч. у липні 2013 року сума ПДВ у розмірі 264104,00 грн.
Дослідивши надані сторонами докази та фактичні обставини даної справи, суд не погоджується із позицією відповідача, наведеною в акті від 23.05.2014 № 1368/04-61-22-3/36728065 щодо не спрямованості правочинів, вчинених між ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» та ТОВ «Гефест Груп», на спричинення реальних правових наслідків, з огляду на наведене нижче.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів, тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, в якому зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Щодо висновків податкового органу про встановлення недійсності правочинів по ланцюгу постачання ТОВ «Гефест Груп» - ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» суд зазначає наступне.
Одним із основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Повноваженнями щодо визнання в позасудовому порядку правочинів нікчемними або недійсними вказані органи не наділені.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи не укладення вказаних правочинів. Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагента позивача, безтоварності господарської операції, відсутності зв'язку укладеної угоди з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також доказів того, що укладений правочин порушує публічний порядок відповідно до ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України.
Однак, згідно позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11, податкові органи не позбавлені права звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його контрагентом, з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами, як це установлено частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.
Суд також зазначає, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит можливе порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, у даному випадку ТОВ «Гефест Груп». Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13.01.2009 (номер судового рішення в ЄДРСР № 3060678).
У Листі Вищого адміністративного суду України від 06.05.2011 № 742/11/13-11 зазначено, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарської операції між ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» та ТОВ «Гефест Груп» та реальність зміни майнового стану першого.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 17.05.2013 між ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» (постачальником) та ПрАТ «АГРА» (покупцем) укладений договір постачання № 200513, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити покупцю столярні вироби - меблі, панелі, балюстради та інші архітектурні елементи, у відповідності до проекту інтер'єрів вестибюльних зон (Північний вестибюль, Центральний вестибюль, Південний вестибюль) ТЦ «Каскад - Плаза» по Катеринославському бульвару № 1 у м. Дніпропетровську.
Найменування, вартість, кількість товару вказуються в Специфікаціях на товар (додаток № 1), графік постачання наведений в додатку № 2, опис товару наведений у додатку № 3, які є невід'ємними частинами договору ( п. 1.2 договору постачання від 17.05.2013 № 200513).
Загальна вартість договору складає 2977066, 54 грн. (в т.ч. - ПДВ 496177,76 грн.) (п.3.1 договору постачання від 17.05.2013 № 200513). За умовами додаткової угоди від 20.12.2013 № 1, п. 3.1. договору постачання від 17.05.2013 № 200513 викладено в іншій редакції та змінено вартість договору на суму 3452359,32 грн.
Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору з ПрАТ «АГРА», позивачем у контрагента ТОВ «Гефест Груп» було замовлено на підставі договору постачання від 01.07.2013 № 0107 шпоновані вироби, меблі та декоративні елементи, які визначені в специфікації № 1 від 01.07.2013 до договору № 0107 від 01.07.2013. Всього сума придбання за договором від 01.07.2013 № 0107 становить 650044,85грн. (в т.ч. ПДВ - 108340,81 грн.) ( п. 2.1. договору № 0107 від 01.07.2013).
Товар відвантажений на підставі видаткової накладної № 577 від 31.07.2013, з боку покупця під час відвантаження був присутній повноважний представник ОСОБА_7 (за довіреністю від 30.07.13 № 264).
Оплата за договором від 01.07.2013 № 0107 здійснена позивачем на користь ТОВ «Гефест Груп» в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: № 3448 від 10.07.2013 на суму 350000,00 грн.; № 3668 від 03.09.2013 на суму 150000,00 грн.; № 3755 від 19.09.2013 на суму 150044,85 грн.
Транспортування товару оформлене товарно - транспортними накладними від 31.07.2013: № 829238, № 829237, з яких вбачається, що позивач здійснював переміщення товару від продавця самовивозом, тобто власними транспортними засобами, адреса пункту навантаження: м. Київ, вул. Щорса 5 А, пункт розвантаження: м. Дніпропетровськ, вул. Лісопильна, 8.
У товарно - транспортній накладній від 31.07.2013 № 829238 вказано, що транспортування відбувалося на автомобілі Н1, держ. номер НОМЕР_2 водієм ОСОБА_7, згідно товарно - транспортної накладної від 31.07.2013 № 829237 встановлено, що транспортування здійснювалося водієм ОСОБА_8 на автомобілі марки Merсedes, держ. номер НОМЕР_3.
Під час розгляду справи судом був допитаний в якості свідка ОСОБА_7, який підтвердив той факт, що він дійсно був відряджений до м. Києва для відвантаження від ТОВ «Гефест Груп» товарно - матеріальних цінностей, які ним були отримані на підставі видаткової накладної від 31.07.2013 № 577 та доставлені у м. Дніпропетровськ, по вул. Лісопильна, 8.
У судове засідання також був викликаний в якості свідка ОСОБА_8, який підтвердив отримання товарно - матеріальних цінностей від ТОВ «Гефест Груп» під час свого відрядження до м. Києва 31.07.2013.
Стосовно доводів відповідача про те, що означені товарно - транспортні накладні складені з порушеннями вимог наказу Міністерства транспорту України «Про затвердження правил перевезення вантажів автомобільним транспортом» від 14.10.1997 № 363, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 11.1 Правил, ТТН та дорожні листи є основними документами на перевезення вантажів, ТТН - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їхнього переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Як випливає зі змісту статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», ТТН необхідно оформлювати також при перевезеннях вантажів для власних потреб (власним транспортом). ТТН - це один з документів, які повинні завжди бути у водія автомобіля при перевезенні вантажу. Це передбачено також пунктом 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Проте, наведені нормативні акти не роз'яснюють, яким чином необхідно оформити ТТН при доставці вантажу власним транспортом.
Слід зазначити, що форма товарно - транспортної накладної встановлена наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29.12.1995 № 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля». Проте, даний документ не було внесено до Державного реєстру нормативно-правових актів, у зв'язку з чим його норми носять рекомендаційний характер.
Відтак, при оформленні ТТН при перевезеннях вантажів для власних потреб достатньо дотриматися загальних вимог щодо змісту та оформлення первинних документів.
Судом з'ясовано, що транспортування товару від постачальника до позивача здійснювалася саме власним транспортом останнього.
Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем належним чином засвідченими копіями свідоцтв про реєстрацію вказаних транспортних засобів, які залучені до матеріалів справи.
Судом встановлено, що автомобіль марки Mercedes - Benz Sprinter, державний номер НОМЕР_3, позивач орендує у громадянки ОСОБА_9 для власної виробничо-господарської діяльності, в тому числі для перевезення вантажів на підставі нотаріально посвідченого договору оренди транспортного засобу від 20.03.2013, зареєстрованого в реєстрі за № 493, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.
За наведених обставин, судом відхиляються доводи відповідача щодо не підтвердження транспортування ТМЦ від постачальника - ТОВ «Гефест Груп» до покупця - ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів».
Разом з тим, між позивачем (як замовником) та ТОВ «Гефест Груп» (як виконавцем) укладений договір про надання послуг від 15.07.2013 № 1607, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати ремонтно - будівельні роботи: виготовити та провести монтаж столярних виробів в ТЦ «Каскад-Плаза» по Катеринославському бульвару, 1 у м. Дніпропетровську, згідно специфікації № 1 до договору від 15.07.2013 № 1607.
Загальна вартість договору становить 1200000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 200000,00 грн.) (п. 2.1. договору від 15.07.2013 № 1607).
Згідно специфікації № 1 від 15.07.2013 ТОВ «Гефест Груп» виконувало наступні роботи: виготовлення та монтаж панелей стінових 24 мм (шпон макассар на лицьових поверхнях, шпон - обратка - дуб) у кількості 170 кв.м. (ціна одного кв. м. - 3103,09 грн.), всього з урахуванням ПДВ на суму 633030,82 грн.; виготовлення та монтаж панелей стінових 24 мм (шпон - дуб) у кількості кв. м. 137,7 (ціна за 1 кв.м. - 2342,21 грн., всього з ПДВ - 387026,78; обробка балюстради вибілений дуб, брус 150*150 у кількості 28,4 кв. м. (сума за 1 кв.м. 149952,00 грн.), всього з ПДВ на суму 179942,40 грн.
Оплата позивачем на користь виконавця проведена в повному обсязі на підставі платіжних доручень: № 3500 від 24.07.2013 на суму 700000,00 грн., № 3549 від 31.07.2013 на суму 500000,00 грн.
На підтвердження виконання означених робіт сторонами складений акт здачі-приймання виконаних робіт № 1 від 25.09.2013 на суму 1200000,00 грн., підписаний від виконавця директором Шамелем В.І. та від замовника директором Яшунським Г.А.
Як вже зазначалося судом, вироби з дерева та послуги від ТОВ «Гефест Груп» позивачем отримувалися для виконання комплексного замовлення за укладеним із ПрАТ «АГРА» договором від 17.05.2013 № 200513.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 від ПрАТ «АГРА» витребувані документи та відомості щодо виконання позивачем робіт за вказаним договором. На виконання ухвали суду ПрАТ «АГРА» надало до суду первинні документи, на підтвердження виконання позивачем робіт та письмові пояснення від 30.01.2015 вих. № 20, в яких зазначено, що ним у ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» на підставі договору від 17.05.2013 № 200513 були придбані столярні вироби у кількості та асортименті, визначеними договором. Вказані вироби були поставлені у строки, що передбачені договором, змонтовані та встановлені на об'єкті: «Каскад - Плаза» (Катеринославський бульвар, 1, (колишня вул. Виконкомівська) та будь-яких претензій до ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» щодо виконання умов договору, кількості та якості виробів ПрАТ «АГРА» не має.
Крім того,судом з'ясовано, що монтажні роботи, отримані позивачем від ТОВ «Гефест Груп» були складовою частиною робіт, що виконувалися для замовника позивача за договором від 17.12.2013 № 171213, укладеного між ТОВ ВКП «Проммонтаж-Реконструкція» та ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» від 17.12.2013 № 171213. За умовами вказаного договору ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» зобов'язалося виконати монтаж столярних виробів на об'єкті «Багатофункціональний комплекс будинків житлового та суспільного призначення по вул. Ісполкомівська у районі дому № 1 у м. Дніпропетровську. Договірна ціна виробів та види монтажних робіт визначені у додатку № 1 до договору від 17.12.2013 № 171213.
Оплата робіт здійснена на підставі платіжного доручення від 03.01.2014 № 1 в сумі 217929, 54 грн., належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи. Позивачем виписана та надана замовнику - ТОВ ВКП «Проммонтаж - Реконструкція» податкова накладна № 1 від 03.01.2014 на суму 217929, 54 грн., яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкове зобов'язання відображено у податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2014 року.
З цього приводу суд зазначає, що наявність акту про неможливість проведення зустрічної звірки не може слугувати підставою для висновку податкового органу про відсутність реального здійснення господарської операції, оскільки таких висновків контролюючий орган може дійти виключно ході проведення документальної перевірки підприємства та дослідження відповідних первинних документів.
Щодо посилання відповідача на помилки, допущені в оформленні первинних документів, з огляду на що такі документи не можуть вважатися первинними та, як наслідок, не можуть підтверджувати реальність господарських операцій, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 вищезазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 ( далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
В процесі розгляду справи судом встановлено, що описані вище господарські операції підтверджуються первинними документами: договорами, видатковою та податковими накладними, актом здачі - приймання виконаних робіт, товарно -транспортними накладними.
Щодо спеціальної правосуб'єктності контрагента позивача - ТОВ «Гефест Груп» суд зазначає, що вказане підприємство зареєстроване як юридична особа 28.01.2013, на момент розгляду справи вказане підприємство не перебуває в процесі припинення, що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за № 19766623, зробленим судом. На момент вчинення правочинів ТОВ «Гефест Груп» було платником податку на додану вартість на підставі свідоцтва № 200110165 від 01.03.2013, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи. Видами діяльності підприємства за КВЕД є: 42.99 Будівництво інших споруд, н. в. і.у.; 43.29 Інші будівельно - монтажні роботи; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; 41.10 Організація будівництва будівель; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний), про свідчить Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за № 19766623 та довідка з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України АА № 874726, які містяться в матеріалах справи.
Таким чином, на момент укладання правочинів із позивачем у ТОВ «Гефест Груп» був належний обсяг правосуб'єктності.
На підставі вищезазначеного судом встановлений рух активів в процесі проведення господарських операцій між ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» та ТОВ «Гефест Груп».
В процесі розгляду справи судом на виконання вимог Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 встановлено:
- факт здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «Гефест Груп»;
- наявність спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції ;
- зв'язок між фактом придбання товарів та послуг у ТОВ «Гефест Груп» і господарською діяльністю позивача;
- дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість;
- факт надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Так, пунктом 201.10 вказаної статті ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З урахуванням вимог вищевказаних правових норм та наданих позивачем на підтвердження своєї позиції первинних документів, зокрема, податкових накладних, виписаних йому ТОВ «Гефест Груп», судом встановлено, що сума податкового кредиту по операціям із вказаним контрагентом у липні 2013 року сформована правомірно та підтверджується первинними документами.
Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне присудити з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати з оплати судового збору в розмірі 487,20 грн.
Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159-163, 186, 254 КАС України, суд,
В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2015 року.

Суддя О.В. Царікова