Справа № 641/1007/15-а
Суддя: Колодяжна І. М.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-а/641/39/2015 Справа №641/1007/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Колодяжної І.М.

при секретарях - Гончарові С.В., Ягодіній М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС взводу №4 роти ДПС ВДАІ з обслуговування міста Харків (м. Харків) ГУМВС України в Харківській області прапорщика міліції Ківатицького Олександра Петровича про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом , в якому просить: визнати дії інспектора щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №1860245 та АП 1 №1860246 від 27.01.2015 року та винесення постанови серії ПС2 №210166 незаконними та скасувати постанову; стягнути витрати на правову допомогу .

В обгрунтування своїх вимог ,позивач зазначив, що 27 січня 2015 року позивач рухаючись на автомобілі НОМЕР_1 по вул. Шевченко в м. Харкові , після здійснення повороту на вул. Фейрбаха був зупинений екіпажем ДПС, інспектор Ківатовський О.В. звинуватив позивача у здійсненні повороту ліворуч з прямої смуги руху . Після чого інспектором відносно позивача складено два вищевказані протоколи про адміністративне правопорушення та винесено постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 122 ч. 1КУпАП та накладено штраф у розмірі 255,00 грн. При складанні протоколу та винесенні постанови про адмінправопорушення інспектором не були взяті до уваги доводи позивача, розгляд справи був формальний . Неповнота при розгляді даної справи полягає в тому, що рішення про притягнення позивача до відповідальності приймалося відповідачем фактично опираючись лише на свої ж спостереження, не беручи до уваги інші докази.

В судовому засіданні позивач позов підтримав.

Відповідач Ківатицький О.П. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, в подальшому в судове засідання не з,явився.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та давши їм оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КУпАП.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачено ст.171-2 КАСУ.

Пунктом 3 ст. 293 КУпАП передбачено, що одним з рішень, яке приймає орган при розгляді скарги на постанову про адміністративне правопорушення є скасування постанови та закриття справи.

Одним з принципів адміністративного судочинства, які закріплені у ст.7 КАСУ, є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.11 КАСУ).

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Предметом судового розгляду у адміністративних справах даної категорії є спір щодо законності рішення органу владних повноважень про наявність та/або відсутність правових підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто, одними з фактичних обставин, які підлягають доказуванню по справі, є наявність або відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, а також наявність або відсутність повноважень у відповідача на притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3 статті 122 цього Кодексу розглядаються органами внутрішніх справ. Від імені ОВС (міліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП та накладати відповідні адміністративні стягнення мають право працівники Державтоінспекції, які мають спеціальні звання (п.3 ч.2 ст.222 КУпАП).

Статтею 9 КУпАП надано визначення адміністративного правопорушення (проступку) як протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб'єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення, вимоги до його змісту передбачені ст.ст.254, 256 КУпАП. Зміст постанови по справі про адміністративне встановлено ст.ст. 283, 284 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

Посадова особа, яка виносить постанову, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП та п.2.13. Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затв. Наказом МВС України від 26.02.2009р. №1217).

Як свідчать матеріали справи ,на позивача 27 січня 2015 року прапорщиком міліції Ківатицьким О.П. складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП 1 №860245 за правопорушення передбачене ст.. 122 ч.1 КУпАП та протокол серії АП 1 №860246 за правопорушення передбаченого ст.. 121 ч. 6 КУпАП.

27.01.2015 року постановою ПС 2 №210166 по справі про адміністративне правопорушення, на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн., за скоєння правопорушення, передбачене ст.. 122 ч.1 КУпАП.

З постанови вбачається, що позивач 27.01.2015 року керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Шевченко здійснив поворот ліворуч на пров. Фейєрбаха , з правої смуги руху не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах»; державний (задній) номерний знак був забруднений , що не дозволяє визначити символи з відстані 20 метрів , чим порушив п.п. 8.4.г., 30.2, 2.9 в ПДР України .

При цьому суд позбавлений можливості зробити однозначний висновок про дотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, який встановлено ст.279 КУпАП, в тому числі, в частині роз'яснення позивачу його прав як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, саме під час розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, суду не надано документів на підтвердження маршруту патрулювання відповідачем 27.01.2015 року , з яких суд міг би зробити висновок щодо відповідності місця інкримінованого позивачу правопорушення цьому маршруту.

Статтею 23 КУпАП надано визначення мети адміністративного стягнення: адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, одна з ознак адміністративного стягнення - караність діяння (дії чи бездіяльності) особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Тому держава у будь-якому разі має гарантувати особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на справедливий розгляд уповноваженим на це органом (не тільки судом) справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 17.0.1970 р. у справі «Делькур проти Бельгії» зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Крім того, у справі «Озтюрк проти ФРГ» Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що сама природа правопорушення (яке не є кримінальним з точки зору національного законодавства), а також застосованої норми і цілей покарання, що мають ознаки як попереджувальних, так і каральних, є достатньою для того, щоб до відповідні правовідносин підпадали під дію частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;

d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення;

e) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Таким чином, з огляду на правову природу публічних правовідносин у сфері дії Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також правову природу адміністративного стягнення, при розгляді справ про адміністративне правопорушення уповноважений орган має забезпечувати особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на захист, яке полягає, у тому числі, у наданні такій особі розумного та достатнього часу для підготовки власної правової позиції з приводу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Крім того, у рішення ЄСПЛ від 21.10.2010р. у справі «Корнєв і Карпенко проти України» Суд звернув увагу, що коли проміжок часу з моменту вчинення правопорушення до розгляду протоколу не перевищував декількох годин, то особа була позбавлена можливості належним чином ознайомитися з висунутим проти неї обвинуваченням та доказами, а звідси - адекватно їх оцінити і розробити юридичну стратегію свого захисту, що є порушенням права на захист.

За висновками Європейського Суду з прав людини, такі дії є порушенням конвенційних положень права на справедливий суд.

У даному ж випадку, як вбачається з копії протоколу про адміністративне правопорушення, розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення відносно позивача було призначено на той самий час, коли складався вказаний протокол.

Враховуючи вищевказані правові норми, це є порушенням права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на захист.

Крім того, статтею 14-1 КУпАП передбачено, що до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Наказом МВС України від 01.03.2010р. №33 затверджено «Перелік технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху» .

До суду відповідачем на підтвердження заперечень до позову надана копія СD диску з відео файлом, на якому міститься відеозапис правопорушення позивача ОСОБА_1 , Однак , суд не приймає до уваги даний файл , так як він не входить до переліку технічних засобів фіксування порушень ПДР.

Також будь-які матеріали, у тому числі фото- та відеоматеріали, які отримані в результаті застосування технічного засобу який не входить до переліку технічних засобів фіксування порушень ПДР, не відповідають вимогам допустимості доказів, як такі, що отримані з порушенням закону, та не можуть використовуватися уповноваженим органом при розгляді справ про адміністративне правопорушення.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року у справі N 1-34/2010 зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Цим рішенням КСУ визнане таким, що не відповідає Конституції України положення статті 14-1 КУпАП, яке презумувало відповідальність власника (співвласника) транспортного засобу за вчинене правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто закон покладає тягар доказування у таких справах на відповідача.

В той же час, проаналізувавши всі наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що при розгляді відповідачем справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не було допустимих та достатніх даних про наявність в діях останнього ознак адміністративного правопорушення, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП та ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Тому відповідач не мав достатніх та передбачених законом підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення.

Надана до суду копія постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.. 280 КУпАП, таким чином, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги заявлені законно , тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 71, 158, 159, 160, 161, 162,163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора ДПС взводу №4 роти ДПС ВДАІ з обслуговування міста Харків (м. Харків) ГУМВС України в Харківській області прапорщика міліції Ківатицького Олександра Петровича , щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення від 27 січня 2015 року серії АП 1 №860245 та серії АП 1 №860246 , а також винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 210166 від 27 січня 2015 року відносно ОСОБА_1. .

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 №210166 від 27 січня 2015 року та провадження відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя - І. М. Колодяжна