Справа № 805/8382/14-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Аканов О.О.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року справа №805/8382/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., Жаботинської С.В.,

за участі секретаря судового засідання Святодух О.Б.,

представника позивача Кулініч О.О. (на підставі довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби-Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 р. у справі № 805/8382/14-а за позовом Публічного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" до Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби-Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення міжрегіонального головного управління Міндоходів Центральний офіс з обслуговування великих платників від 25.11.2014 №,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Єнакієвський металургійний завод» звернулось 30 грудня 2014 року з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників в якому просили визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників № від 25.11.2014 року (а.с. 24-28 т.1).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року, адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.11.2014 року № (а.с.164-170 т.2).

Не погодившись з постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року, відповідач подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправомірного задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції в сукупності невірно застосовані норми матеріального права: п. 202.1 ст. 202 ПК України; п. 203.1 ст. 203 ПК України; п.п.14.1.156 п.14.1 ст. 14 ПК України; п.201.ст. 201 ПК України; п.201.4 ст. 201 ПК України; п.201.5 ст. 201 ПК України; п.201.6 ст. 201 ПК України, та не враховано, що у разі невідображення даних податкової накладної в податкових зобов'язаннях продавця, така податкова накладна не є податковим документом та не дає покупцю права на податковий кредит. Статус податкового документу - податкова накладна набуває в момент відображення її даних в податкових зобов'язаннях контрагента. Апелянт наполягає на тому, що Податковий кодекс України встановлює прямий взаємозв'язок між податковим кредитом з ПДВ платника податку та податковими зобов'язаннями його контрагента у разі недекларування податкових зобов'язань - відсутнє право на податковий кредит. Отже на думку апелянта обов'язковими передумовами формування податкового кредиту є попередня сплата та зарахування до бюджету податкових зобов'язань контрагентом, складання податкової накладної особою, що зареєстрована в установленому порядку як платник податку на додану вартість. Недотримання наведених вище положень свідчить про відсутність підстав для включення суми податку на додану вартість, що зазначена в податковій накладній, до складу податкового кредиту звітного періоду. Крім того, обґрунтовуючи свою позицію, апелянт посилається на судові рішення різних інстанцій які ухвалювалися у подібних правовідносинах, а саме ухвали ВАСУ від 26.03.2014 року, 28.01.2014 року ( справа К/9991/26540/11, К/9991/65099/12).

Апелянт просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання представник апелянта не прибув, належним чином повідомлений про розгляд справи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, надавши письмові заперечення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ст. 195 ч.1 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

ПАТ "ЄНАКІЄВСЬКИЙ металургійний завод" зареєстроване у якості юридичної особи, ідентифікаційний код 00191193, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №231453 та довідкою АБ №456958 з ЄДРПОУ.

ПАТ "ЄНАКІЄВСЬКИЙ металургійний завод" є платником податку на додану вартість згідно свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №100332685.

Відповідачем проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ПАТ "ЄНАКІЄВСЬКИЙ металургійний завод", щодо від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на платника у банку за серпень 2014, за наслідками якої складений відповідний акт перевірки від 22.10.2014 №1211/28-10-37-10/191193.

Актом перевірки встановлено порушення вимог : п.185.1. ст.185, п.187.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6. ст.198. п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 в результаті чого завищено податковий кредит та від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за липень 2014 на суму ПДВ 3535229 грн. та за серпень 2014, що підлягає зменшенню; п.п.14.1.8 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за серпень 2014 на суму ПДВ 3535229 грн., яка підлягає зменшенню.

За наслідками розгляду заперечень позивача на вказаний акт перевірки висновки наступні :

п.185.1. ст.185, п.187.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6. ст.198. п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 в результаті чого завищено податковий кредит та від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за липень 2014 на суму ПДВ 2950450грн. та за серпень 2014 на суму ПДВ 126761 грн., що підлягає зменшенню; п.п.14.1.8 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за серпень 2014 на суму ПДВ 2950450грн., яка підлягає зменшенню.

На підставі акта перевірки від 22.10.2014 №1211/28-10-37-10/191193 та з урахуванням результатів розгляду заперечень відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення - рішення від 25.11.2014 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 2950450грн. і застосовано штрафні санкції 1475225 грн.

Із акта перевірки від 22.10.2014 №1211/28-10-37-10/191193 та результатів розгляду заперечень вбачається, що до висновку щодо завищення бюджетного відшкодування відповідач дійшов на підставі наступного.

Відповідно до додатку №5 до податкової декларації з податку на додану вартість та реєстру отриманих-виданих податкових накладних за липень 2014 року ПАТ "ЄМЗ" включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 1311112,53грн. по податковим накладним отриманих від ПАТ "СЗФ" (ЄДРПОУ 186513) за товар (феросиліцій ФС 65).

Але, згідно даних АС "Податковий блок" сума податкових зобов'язань ПАТ "СЗФ" за липень 2014 становить 0,0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за липень 2014 ПАТ "СЗФ" до СДПІ з ОВП у м.Луганську МГУМД не надано та не задекларовано свої податкові зобов'язання.

Відповідно до додатку №5 до податкової декларації з податку на додану вартість та реєстру отриманих-виданих податкових накладних за липень 2014 року ПАТ "ЄМЗ" включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 756458,69грн. по податковим накладним отриманих від ПАТ "Донецькоблгаз" (ЄДРПОУ 3361075) за послуги транспортування газу.

Але, згідно даних АС "Податковий блок" сума податкових зобов'язань ПАТ "Донецькоблгаз" за липень 2014 становить 0,0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за липень 2014 ПАТ "Донецькоблгаз" до СДПІ з ОВП у м.Донецьку МГУМД не надано та не задекларовано свої податкові зобов'язання.

Відповідно до додатку №5 до податкової декларації з податку на додану вартість та реєстру отриманих-виданих податкових накладних за липень 2014 року ПАТ "ЄМЗ" включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 585224,25грн. по податковим накладним отриманих від КП "Компанія "Вода Донбасу" (ЄДРПОУ 191678) за послуги з водопостачання.

Але, згідно даних АС "Податковий блок" сума податкових зобов'язань КП "Компанія "Вода Донбасу" за липень 2014 становить 0,0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за липень 2014 КП "Компанія "Вода Донбасу" до СДПІ з ОВП у м.Донецьку МГУМД не надано та не задекларовано свої податкові зобов'язання.

Відповідно до додатку №5 до податкової декларації з податку на додану вартість та реєстру отриманих-виданих податкових накладних за липень 2014 року ПАТ "ЄМЗ" включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 297653,8грн. по податковим накладним отриманих від ПРАТ "Брикет" (ЄДРПОУ 176526) за товар (Брикет БЖК-2(2)).

Але, згідно даних АС "Податковий блок" сума податкових зобов'язань ПРАТ "Брикет" за липень 2014 становить 0,0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за липень 2014 ПРАТ "Брикет" до ДПІ у Петровському районі м.Донецька ГУМ у Д/о не надано та не задекларовано свої податкові зобов'язання.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції зробив висновок про те, що виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів. Крім того, умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

З висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України встановлено, що базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Дата отримання платником податку товарів чи послуг підтверджується податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судова колегія звертає увагу на те, що податковий орган в акті перевірки констатує саме на порушення п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту за липень 2014 року (а.с. 37 т.1).

Якщо звернутися до диспозиції зазначеної норми, то вона пов'язує право на формування податкового кредиту в залежності від підтвердження податковими накладними, оформленими без порушень вимог ст. 201 ПК України, придбання товарів/послуг, або іншими документами, передбаченими п. 201.11. ст. 201 ПК України.

Якщо звернутися до вимог п. 201.11 ст. 201 ПК України, то зазначена норма застосовується для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, за наявності інших документів перелічених в пунктах «а», «б», «в», «г».

Отже аналізуючи перелічені норми в їх сукупності можна зробити висновок про те, що право на формування податкового кредиту покупцем товару не поставлено в залежність від декларування податкових зобов'язань з ПДВ продавцем товару.

Якщо звернутися до змісту акту перевірки від 22.10.2014 року № 1211/28-10-37-10/191193, який покладено в основу спірного податкового повідомлення-рішення, податковим органом саме встановлено на підставі даних АС «Податковий блок» те, що ПАТ «СЗФ», ПАТ «Донецькоблгаз», КП «Компанія вода Донбасу», ПРАТ «Брикет» не задекларовано свої податкові зобов'язання з ПДВ за липень 2014 року. Разом з тим, в висновках акту перевірки податковий орган не ставив під сумнів достовірність первинних документів чи їх відповідність вимогам чинного законодавства, зокрема, відсутність у них обов'язкових реквізитів, передбачених частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", також, відповідність виписаних контрагентами позивача податкових накладних вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, стосовно порядку оформлення та підстав їх видачі.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 N 742/11/13-11 щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: 1. рух активів у процесі здійснення господарської операції, 2. установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, 3. установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Для з'ясування зазначених обставин судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

На виконання зазначено, судом першої інстанції в повній мірі було проаналізовано господарські операції між позивачем та контрагентами - ПАТ «СЗФ», ПАТ «Донецькоблгаз», КП «Компанія вода Донбасу», ПРАТ «Брикет» за спірний період. Інших обґрунтувань правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення акт перевірки податкового органу не містить.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судових рішень різних судових інстанцій до подібних правовідносин, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час ухвалення судом першої інстанції постанови) при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу. Отже враховуються висновки Верховного Суду України внаслідок неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. Зазначена норма набула чинності 13.11.2011 року.

Дослідивши судові рішення, на які посилається апелянт в доводах апеляційної скарги, як на встановлену правову позицію, встановлено наступне. Протягом 2006-2008 років Верховний Суд України (в особі судових палат у господарських та адміністративних справах) запропонував три аспекти можливих підходів до питання про відшкодування податку на додану вартість з державного бюджету за результатами: 1) бюджетне відшкодування податку на додану вартість можливе лише у разі фактичної надмірної сплати податку до бюджету за результатами операцій в усьому ланцюгу постачальників товарів (послуг);2) бюджетне відшкодування можливе за наявності належних документів, що підтверджують правомірність формування сум податкового кредиту платника податку. При цьому несплата податкового зобов'язання контрагентом не впливає на право отримати бюджетне відшкодування платником податку, в якого наявні належним чином оформлені податкові накладні; 3) наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість" необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності. Усі три зазначені аспекти знаходили певне відображення у судовій практиці адміністративних судів України, але жодна з позицій не може враховуватися як беззаперечна у зв'язку з вимогами ч.2 ст. 161 КАС України.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо застосування принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року, у справі «Булвес» АД проти Болгарії.

Зазначене рішення констатує, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби-Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 р. у справі № 805/8382/14-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 р. у справі № 805/8382/14-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 22 квітня 2015 року.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді Е.Г. Казначеєв

С.В. Жаботинська