Справа № 2а-3190/10/0770
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2012-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-3190/10/0770
Ряд стат. звіту № 2.11.8
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2012 р. 13.57 год. м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю. за участю секретаря судового засідання Скуба В.І., та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 -представник ОСОБА_2;

відповідача: Державної податкової інспекції у м. Ужгород Закарпатської області -представник Борсенко О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за зміненою позовною заявою ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Ужгород Закарпатської області про визнання незаконними дій та скасування рішень та податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 3 статті 160 КАС України 10 лютого 2012 року було винесено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано протягом 16 лютого 2012 року.

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до ДПІ у м. Ужгород Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.04.2011 року було об'єднано позови ОСОБА_1 по адміністративних справах №2а-3190/10/0770, №2а-3263/10/0770, за позовними вимогами ОСОБА_1 про скасування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року та про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення № від 02.09.2010 р. 11.05.2011 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було об'єднано із даною справою також справу №2а-3189/10/0770 за позовом ОСОБА_1 до ДПІ в м. Ужгороді про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року та податкового повідомлення рішення №/0 від 16.07.2010 року із присвоєнням даній справі №2а-3190/10/0770.

При поданні позовної заяви було позивачем вказано відповідача - Ужгородську МДПІ, проте в подальшому було замінено відповідача на належного, а саме ДПІ в м. Ужгороді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкові повідомлення рішення ДПІ в м. Ужгороді були винесені протиправно на підставі акту перевірки від 07.07.2010 року. Протиправність позивач мотивує тим, що податковий орган не мав права переводити позивача ОСОБА_1 із спрощеної системи оподаткування на загальну і відповідно донараховувати відповідні податкові зобов'язання та штрафні санкції, оскільки в даний період -2007-2010 роки ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування, а податковий орган дійшов хибного висновку, що ОСОБА_1 у вересні 2007 року здійснив реалізацію паливно-мастильних матеріалів, а відтак, в тратив право на перебування на спрощеній системі оподаткування. Такої реалізації позивач не здійснював, а помилково виписані накладні стосувалися інших товарно-матеріальних цінностей, і в подальшому були анульовані самим позивачем. Також, на думку позивача, якщо і була б така реалізація, то вона, на думку податкового орану мала місце тільки в 2007 році, а право на спрощену систему оподаткування ОСОБА_1 набував законно щороку, не допускаючи ні в 2007 році, ні в подальшому порушення податкового законодавства..

У судовому засіданні 10.02.2012 року представник позивача позов підтримала та подала заяву про зменшення позовних вимог, а саме просила залишити позовні вимоги без розгляду в частині: визнання незаконними дій Державної податкової інспекції у м. Ужгород Закарпатської області 1) по фіксуванню у п. 2 висновків Акту перевірки № 1546/17-319/НОМЕР_2 від 07.07.2010 року наступного висновку: «...«... встановлено порушення суб'єктом підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пп. 19.1. а) п. 19.1. ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22.05.2003 р. № 889-ІV, із змінами і доповненнями, ст. 13 Декрету № 13-92 внаслідок чого донараховано до сплати податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності 77107,5 гри., в т. ч. за 2007 р. 506,25 грн., за 2008 р. 20362,5 грн. та за 2009 р. в сумі 56238,75 грн.»; 2) по фіксуванню у п.2 висновків Акту перевірки № 1546/17-319/НОМЕР_2 від 07.07.2010 року наступного висновку: «... встановлено порушення суб'єктом підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»від 23.03.1996 р. № 99/96-ВР, із змінами і доповненнями - в періоді з 01.01.2008 р. по 31.12.2009 р. не придбано торговий патент при здійсненні торгівельної діяльності за готівкові кошти...»3) переведенню позивача - суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування з 01.10.2007 року згідно п.1 висновків Акту перевірки № 1546/17-319/НОМЕР_2 від 07.07.2010 року; 4) по фіксуванню у п. 4 висновків Акту перевірки № 1546/17-319/НОМЕР_2 від 07.07.2010 року наступного висновку: «... встановлено порушення суб'єктом підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР, із змінами і доповненнями в частині не проведення через РРО готівкових коштів на суму 419969,7 грн.»Відтак, представник позивача просила визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення /0 від 16.07.2010 року та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року, видане Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області; визнати незаконним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року, видане Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області; визнати незаконним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 02.09.2010 року, видане Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області.

Відповідач проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечив, надавши суду письмові заперечення (т.1 а.с.123-125, т.2 а.с.96-98, т.3 а.с.56-58). Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та повідомив, що податковий орган правомірно в 2010 році, після проведення перевірки позивача ОСОБА_1 перевів останнього на загальну систему оподаткування, оскільки такий у вересні 2007 року здійснив реалізацію паливно-мастильних матеріалів, внаслідок чого втратив право перебувати на спрощеній системі оподаткування. В результаті, податковий орган правомірно в 2010 році за наслідками вищевказаної перевірки перевів ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування та за період з 2007 року по 2009 рік застосував штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства по застосування РРО, патентування та донарахував податок із доходів фізичних осіб.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до повного задоволення з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ДПІ в м. Ужгороді Закарпатської області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року , про що було складено відповідний акт від 07.07.2010 року за №1546/17-319/НОМЕР_2. (т.1 а.с.33-44) якою встановлено порушення ОСОБА_1 до абз. 5 ст.7 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування та звітності суб'єктів малого підприємництва»№727 від 03.07.1998 року, оскільки дія такого Указу не поширюється на суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють торгівлю паливно-мастильними матеріалами, тоді як ОСОБА_1 01.09.2007 р., 02.09.2007 р., 04.09.2007 р., 19.09.2007 року здійснив реалізацію паливно-мастильних матеріалів згідно видаткових накладних №РН 0000002, №РН-0000035, №РН-0000004, №РН-0000003. В результаті, ДПІ м. Ужгорода перевела ОСОБА_1 із 01.09.2007 року на загальну систему оподаткування та застосувала до нього штрафні (фінансові) санкції та здійснила нарахування обов'язкових платежів. Зокрема, згідно рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року, виданого Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області, до ОСОБА_1 застосовано штрафну (фінансову) санкцію за порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»на суму 2046848,5 грн. (т.1 а.с.10); згідно рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 02.09.2010 року, виданого Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області, до ОСОБА_1 застосована штрафну (фінансову) санкцію за порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»на суму 1345501,5 грн. (т.2 а.с.16); згідно рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року, виданого Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області, до ОСОБА_1 застосовано штрафну (фінансову) санкцію за порушення ст.. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»в сумі 1595,00 грн. (т.1 а.с.27) та згідно податкового повідомлення-рішення /0 від 16.07.2010 року донараховано податок із доходів фізичних осіб в сумі 77107, 5 грн. (т.1 а.с.28).

В акті перевірки зазначено, що ОСОБА_1 01.09.2007 р., 02.09.2007 р., 04.09.2007 р., 19.09.2007 року здійснив реалізацію паливно-мастильних матеріалів згідно видаткових накладних №РН 0000002, №РН-0000035, №РН-0000004, №РН-0000003 (т.1 а.с.60-63). В подальшому ОСОБА_1 дані накладні були анульовані та виписані інші під такими ж номерами на таку ж суму (т.1 а.с.81-85).

Суд приходить до висновку про недопустимість врахування вищевказаного доказу, а саме анульованих видаткових накладних, оскільки таке анулювання не передбачено чинним законодавством. Втім, в судовому засіданні представником відповідача не доведено факту продажу позивачем ОСОБА_1 паливно-мастильних матеріалів, оскільки сертифікатів відповідності на даний товар не додано, окрім цього, згідно експертного висновку, доданого до матеріалів справи вказано, що зробити висновок про належність масла MOL Hykomol K80 W90 до паливно-мастильних матеріалів немає змоги. (т. 3 а.с.172-175).

Окрім цього, навіть при продажу ОСОБА_1 паливно-мастильних матеріалів, податковий орган не мав підстав для нарахування штрафних (фінансових) санкцій, оскільки, на твердженням ДПІ в м. Ужгороді порушення мало місце в вересні 2007 року, а штрафні санкції застосовані у липні-вересні 2010 року, тобто за межами строків, передбачених ст.. 250 ГК України.

Також, нормативними актами не передбачено права податкового органу здійснювати переведення суб'єкта підприємницької діяльності на загальну систему оподаткування у разі виявлення порушення, яке мало місце у 2007 році на наступні податкові періоди, зокрема на 2008, 2009 роки, оскільки право на здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування набувається щороку на підставі відповідної заяви підприємця та оформлюється відповідним свідоцтвом. Як вбачається із матеріалів справи такі свідоцтва у ОСОБА_1 були наявні у 2007, 2008, 2009 роках. (т. 1 а.с.29-30, 152).

Згідно ч.1. ст.. 250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Суд не погоджується із позицією відповідача щодо порушення ОСОБА_1 вимог Закону України ««Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Слід зауважити, що у пункті 6 ст.9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»зазначено, що РРО та КОРО не застосовуються при продажу товарів суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва, якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну підтримку малого підприємництва» всі фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності є суб'єктами малого підприємництва. Оскільки ОСОБА_1 є фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності, то також автоматично на підставі Закону належить до суб'єктів малого підприємництва. За час перевірки із 2007 року по 2009 рік ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування. Згідно із п.6 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»№ 727, суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, має право не застосовувати електронні контрольно-касові апарати для проведення розрахунків із споживачами.

Законом «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»передбачена обов'язкова умова звільнення суб'єкта малого підприємництва від застосування РРО і КОРО - ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Такий порядок був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1269 «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат». Згідно із п.3 названого Порядку, форма книги затверджується Державною податковою адміністрацією.

Форма такої Книги обліку доходів і витрат затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року №12 і міститься у Додатку № 10 до Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю. Відповідна Книга обліку доходів і витрат фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 велася за встановленою ДПА Формою і встановленим КМУ Порядком, що підтверджуються Актом перевірки, копія якої додана до матеріалів справи (т.2 а.с.40-86). Такої ж думки притримується Вищий Адміністративний Суд України, позиція якого викладена в Ухвалі Вищого Адміністративного Суду по Справі N АС-13/385-06 к/с N К-34797/06 від 12.02.2008 р. (а.с.т.3 а.с.27-29) . Згідно п.12 ст.9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», передбачено, що РРО та КОРО не застосовуються, якщо в місці надання послуг операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюється. Згідно пояснень ОСОБА_1 він здійснював роздрібну торгівлю поза магазином шляхом телефонного зв'язку за адресою: м. Ужгород, вул. Павлова, 33., а операції з розрахунками здійснював в інших місцях, відмінних від місця надання послуг. Дану позицію позивача ОСОБА_1 відповідач не спростував під час судового розгляду даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року, видане Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області, та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 02.09.2010 року, видане Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області.

Щодо донарахування податковим повідомленням-рішенням №/0 від 16.07.2010 року податкового зобов'язання з прибуткового податку з громадян в сумі 77107,5 грн., суд приходить до висновку про його безпідставність , виходячи із наступного.

ФОП ОСОБА_1 в 2007-2009 роках перебував на спрощеній системі оподаткування, а відтак, згідно ч. 8 п. 2 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»№ 727, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника, а сплачена єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань платника податку. Згідно із абз. 4 п.6. Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»№ 727, суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів): податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва). Також, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 р. N 507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. N 727», п. 5 , передбачено, що на суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які відповідно до абзацу четвертого частини першої етапі 6 не є платниками податку на доходи фізичних осіб, не поширюються вимоги розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. N 13 "Про прибутковий податок з громадян" (у частині доходів від провадження підприємницької діяльності, що здійснюється відповідно до зазначеного Указу). Згідно із абз.1 п.2 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Отже, рішення про обрання способу оподаткування єдиним податком - робиться суб'єктом малого підприємництва самостійно, і саме такий спосіб оподаткування обирається шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Отже, податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.07.2010 року підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових санкцій) № від 16.07.2010 року, за порушення абз. 4 ст. 8 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»у розмірі 1595,00 грн., суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи із наступного.

За наслідками документальної виїзної перевірки, посадові особи ДПІ в м. Ужгороді встановили та зазначили у акті перевірки, що діяльність підприємця ОСОБА_1 не підлягає патентуванню (т.1 а.с.17). Проте, в подальшому в цьому ж акті зазначено, що ОСОБА_1 було порушено ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»від 23.03.1996 р. в частині не придбання торгового патенту при здійсненні торговельної діяльності за готівкові кошти в період з 01.01.2008 р. по 31.12.2009 р. мотивуючи тим, що суб'єкт господарювання був переведений за наслідками перевірки на загальну систему оподаткування з 01.10.2007 р.

Відповідно до п. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», зазначено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником плати за патенти згідно із Законом України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності». Відтак, висновок податкового органу про порушення ОСОБА_1 вимог Закону «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»суперечить самому акту (т.1 а.с.17) та не доведено відповідачем.

Частиною 1. ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Із змісту пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»вбачається, що платник податків формує податковий кредит за рахунок сплачених сум ПДВ в ціни придбаного товару з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такого платника податку.

В супереч пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»та ч. 1. ст. 71 КАС України позивач не надав суду належних та допустимих доказів факту використання придбаного згідно податкової накладної № 98 від 29.09.2010 р. товару у межах своєї господарської діяльності, а отже в цій частині позивачу в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 3. ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а відтак слід присудити понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, у вигляді сплати судового збору у розмірі 10 гривень 20 копійок до стягнення з Державного бюджету України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 6, 9-11, 70, 71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Змінений адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Ужгород Закарпатської області про визнання незаконними дій та скасування рішень та податкових повідомлень-рішень, - задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення /0 від 16.07.2010 року та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року, видане Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області.

3. Визнати незаконним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року, видане Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області.

4. Визнати незаконним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 02.09.2010 року, видане Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області.

5. Стягнути із державного бюджету на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 10,20 грн. (десять гривень 20 копійок).

6. Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Дору Ю.Ю.