Справа № 815/7067/14
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7067/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року

11год.15хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Судді - Потоцької Н.В.

Судді - Левчук О.А.

За участю секретаря - Слободянюка К.С.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

Від відповідачів: Безпалько А.О. - за довіреностями

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Луганської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України №422-к від 29.02.2012 року про припинення 29.02.2012 перебування на державній службі ОСОБА_1, заступника начальника Луганської митниці - начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил за порушення Присяги державних службовців, відповідно до вимог ст. 17, п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу"; поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді, яку позивач обіймав на момент звільнення в Луганській митниці, стягнути з Луганської митниці ДФС на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі наказу №2778-к від 30 листопада 2011 року він був призначений на посаду заступника начальника Луганської митниці - начальника служби по боротьбі з контрабандою і порушеннями митних правил. 28 лютого 2012 року відносно ОСОБА_1 прокуратурою Луганської області було порушено кримінальну справу за ознаками скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України. 29 лютого 2012 року Державною митною службою України прийнято наказ № 422-к "Про припинення перебування на державній службі", який був прийнятий на підставі подання Луганської митниці від 29.02.2012 року №1-10/2036, без проведення службового розслідування.

Зі змісту вказаного наказу позивачу стало відомо, що за порушення Присяги державного службовця відповідно до пункту 6 частини першої статті 30 Закону України "Про державну службу" з 29.02.2012 року було припинено його перебування на державній службі в митних органах. Підставою для його звільнення стало те, що відносно нього була порушена кримінальна справа. Разом з цим, приймаючи рішення про припинення перебування на державній службі в митних органах, Державною митною службою не було взято до уваги, що сам факт порушення кримінальної справи за обвинуваченням не є підставою для припинення перебування на державній службі, оскільки відсутній вирок суду, яким би була встановлена вина позивача у вчиненні злочину та порушення Присяги державного службовця, а також, відповідно до п.31 Дисциплінарного статуту митної служби України застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з митного органу передує обов'язкове службове розслідування, якого проведено не було. У зв'язку з чим, позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним, винесеним без законних підстав.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. В обґрунтування своєї позиції вказала, що наказом Дермитслужби України від 29.02.2012 року №422 к за порушення Присяги державного службовця припинено 29.02.2012 року перебування на державній службі заступника начальника Луганської митниці - начальника служби по боротьбі з контрабандою і порушенням митних правил ОСОБА_1 Підставою для припинення перебування на державній службі позивача стало затримання його 28.02.2012 року за підозрою у скоєнні злочину у сфері службової діяльності, передбаченого частиною 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, та порушення кримінальної справи. Постановою судді Ленінського районного суду м. Луганськ від 02.03.2012 року по відношенню до підозрюваного ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід - тримання під вартою та 15.05.2012 року кримінальна справа відносно позивача була направлена до суду. Відповідач зазначає, що дійсно відносно позивача не було проведено службове розслідування, оскільки останній перебував під вартою. Отже оскаржуваний наказ винесений Дермитслужбою України на підставі та в межах діючого законодавства України та підстави для його скасування відсутні.

В судовому засіданні представники сторін підтримали наведені правові позиції по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що на підставі наказу №2778-к від 30 листопада 2011 року ОСОБА_1 з 04.01.2012р. був призначений на посаду заступника начальника Луганської митниці - начальника служби по боротьбі з контрабандою та порушеннями митних правил. 28 лютого 2012 року відносно ОСОБА_1 прокуратурою Луганської області було порушено кримінальну справу за ознаками скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України, що підтверджується копією постанови про порушення кримінальної справи від 28.02.2012р. (а.с.37). 28.02.2012р. ОСОБА_1 затримано та поміщено в ІТУ при ЛМУ УМВС України в Луганській області (а.с.38). Постановою Ленінського районного суду м.Луганська стосовно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с.40-41).

Наказом Державної митної служби України №422-к від 29.02.2012р. «Про припинення перебування на державній службі», за порушення Присяги державних службовців, відповідно до вимог ст.. 17, п.6 ч.1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» припинено 29.02.2012 року перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_1, заступника начальника Луганської митниці - начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил.

Підставою для видання вищевказаного наказу стало подання начальника Луганської митниці, яке було винесено у зв'язку з порушенням 28 лютого 2012 року відносно ОСОБА_1 прокуратурою Луганської області кримінальної справи за ознаками скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України, та скеровано до ДМС України супровідним листом від 29.02.2012 року №1-10/2036.

Таким чином припинення перебування позивача на державній службі відбулось за наказом ДМС України, виданим наступного дня після порушення відносно нього кримінальної справи та затримання.

Позивач вважає наказ незаконним, оскільки на його підставі його фактично незаконно звільнено із займаної посади без наявності для цього встановлених законом підстав, про що він дізнався тільки 12.12.2014р.

Обставина звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у зв'язку із припиненням перебування на державній службі наказом №422-к відповідачем не заперечується, проте відповідні докази на вимогу суду не були надані.

Оцінюючи правомірність та законність прийняття оскаржуваного наказу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 413 Митного кодексу України посадові особи митної служби України, вперше прийняті на службу до митних органів, приймають Присягу.

Пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" передбачено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої у статті 17 цього Закону.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну службу» громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки". Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Тобто, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням службової дисципліни.

Слід зазначити, що незважаючи на вимоги суду та приписи ч.ч.2,4 ст.71 КАС України відповідачами не надано матеріалів особової справи ОСОБА_1 (з причин, які відповідачі вважають поважними), та в матеріалах справи відсутній текст Присяги, підписаний ОСОБА_1

Сторони по справі факт прийняття позивачем Присяги державного службовця не заперечують.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Згідно зі статтею 408 МК правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом і лише в частині, що ним не регулюється, - Законом України "Про державну службу".

Відповідно до частини другої статті 410 зазначеного Кодексу у митній службі України діє Статут, який затверджується законом.

В абзаці першому преамбули Дисциплінарного статуту митної служби України, затвердженого Законом України від 6 вересня 2005 року № 2805-IV зазначено, що цей Статут визначає суть службової дисципліни, права та обов'язки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.

При цьому в абзаці другому преамбули Статуту зазначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог вищевказаного Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, Луганською митницею до Державної митної служби України внесено подання про припинення перебування на державній службі в митних органах України заступника начальника Луганської митниці - начальника служби боротьбі з контрабандою та порушенням митних правил ОСОБА_1, при цьому, підставою для оформлення подання став висновок про порушення позивачем Присяги державного службовця.

При цьому відповідачі як при виданні оскаржуваного наказу, так і в судовому процесі виходили з того, що сам факт порушення кримінальної справи, затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення свідчить про порушення ОСОБА_1 Присяги державного службовця (надалі - Присяга).

Відповідно до ст.ст.5,10 ЗУ «Про державну службу» державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця. Основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі. Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень. У разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець зобов'язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а у разі наполягання на його виконанні - повідомити вищу за посадою особу.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що вирок Ленінським районним судом м. Луганськ до теперішнього часу відносно позивача не ухвалений, докази зворотнього у справі відсутні.

Отже, матеріалами адміністративної справи встановлено, що рішення суду по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що набрало законної сили, на момент розгляду адміністративної справи та на дату видання оскаржуваного наказу не ухвалено.

Відповідно до п. 1 Дисциплінарного статуту митної служби України службова дисципліна в митній службі України полягає в безумовному виконанні посадовими особами митної служби службових обов'язків, а також у реалізації прав та додержанні обмежень і заборони, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, і ґрунтується на особистій відповідальності за доручену справу та на засадах єдиноначальності і централізації управління. Пунктом 4 передбачені обов'язки посадової особи митної служби, у тому числі обов'язок додержуватись Конституції України, Митного кодексу України, цього Статуту та інших законів України, додержуватись порядку та умов проходження служби в митних органах, не допускати вчинків, не сумісних із статусом посадової особи митної служби.

Згідно з п. 21 Дисциплінарного статуту митної служби України протиправне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України, є порушенням службової дисципліни.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що припинення державної служби за порушення Присяги державного службовця відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» є дисциплінарним стягненням і пов'язано з порушенням службової дисципліни, оскільки є очевидним, що припинення державної служби за зазначеною нормою застосовується за вчинені цим працівником порушення службової дисципліни.

При цьому, визначальним при прийнятті рішення про припинення державної служби працівника є факт порушення ним службової дисципліни, встановлення якого відповідно до ст. 19 Конституції України повинно здійснюватися у нормативно визначеному порядку.

Оскільки Закон України «Про державну службу» регламентує правовий статус посадових осіб митної служби України лише в частині, яка не визначена спеціальними нормами, і цей Закон не містить в собі порядку встановлення факту порушення державним службовцем дисципліни, суд вважає, що встановлення цього факту повинно здійснюватися відповідно до Дисциплінарного статуту митної служби України та Інструкції про порядок організації та проведення службового розслідування і службової перевірки в митній службі України, затвердженої наказом ДМСУ від 13.08.2010 року № 918, якими саме цей порядок і врегульовано, або у такий подібний спосіб, який би дозволяв у разі необхідності, зокрема, виникнення судового спору, встановити, які саме вчинки, або бездіяльність особи свідчать про порушення ним Присяги державного службовця.

Судом встановлено та не заперечується відповідачами, що службової перевірки обставин, які не охоплюються подіями, описаними в постанові про порушення кримінальної справи від 28.02.2012р., але можуть свідчити про порушення Присяги ОСОБА_1, не проводилось.

Відповідачами не надано матеріалів, на підставі яких начальником Луганської митниці внесено подання про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1 на ім'я голови ДМС України, скероване супровідним листом від 29.02.2012р. №1-10/2036.

Натомість, зміст подання свідчить, що будь-яка додаткова інформація при його складанні не встановлена (пункт 11), в додатки до подання не було додано жодних матеріалів, тобто його висновки ґрунтуються виключно на самому факті порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_1.

Окрім того, суд зазначає, що в разі притягнення посадової особи до кримінальної відповідальності за службові злочини законодавець передбачив спеціальний порядок та процедуру відсторонення такої особи від посади. За змістом ст.147 КПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин) в разі притягнення посадової особи до кримінальної відповідальності за службові злочини слідчий зобов'язаний відсторонити її від посади на час проведення слідства мотивованою постановою. Відсторонення від роботи проводиться з санкції прокурора чи його заступника, копія постанови направляється для виконання за місцем роботи (служби) обвинуваченого.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Митним кодексом України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про Дисциплінарний статут митної служби в Україні», наказом Державної митної служби № 918 від 13.08.2010 року «Про затвердження Інструкції про порядок організації та проведення службового розслідування і службової перевірки в митній службі України».

Відповідно до п.6 ч.1 ст.30 ЗУ «Про державну службу» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Системний аналіз спеціальних і загальних норм, наведених у статті 21, частині першій статті 22, статті 31 Статуту, статтях 14, 17, 30 Закону№ 3723-XII, свідчить, що за вчинення посадовими особами митної служби України порушень службової дисципліни, дисциплінарних правопорушень допускається застосування дисциплінарних стягнень, визначених у частині другій статті 22 Статуту, частині другій статті 9 Закону № 3723-XII, найбільш суворим з яких є звільнення. У пункті 6 частини першої статті 30 Закону № 3723-XII визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Саме ж припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності повинен бути не меншим, ніж під час звільнення з митного органу за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Необхідно зазначити, що в рішенні від 10.09.2013 року по справі № 21-218а13 за позовом до Державної митної служби України, Львівської митниці (далі - ДМС, Митниця відповідно) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на публічній службі, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, МК, а в частині, що ним не регулюється, - Законом № 3723-XII. Тобто дисциплінарна відповідальність посадових осіб митної служби врегульована спеціальним законодавством, у тому числі й нормами Статуту. Норми Закону № 3723-XII можуть застосовуватися щодо посадових осіб митної служби у тій частині, що не врегульована спеціальним митним законодавством, у тому числі й нормами Статуту. Оскільки припинення державної служби на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону № 3723-XII є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, то неможливість застосування до посадової особи митної служби дисциплінарних стягнень аж до звільнення з митного органу повинно бути мотивовано. Розділом 4 Статуту визначено види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, чітко врегульована процедура їх застосування, внаслідок чого забезпечується належний захист законних прав та інтересів працівників при вирішенні питань про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Передумовою такого звільнення є ретельне службове розслідування, порядок проведення якого регулюється Інструкцією. При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення може бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення з митного органу, які є санкціями різних рівнів відповідальності й не можуть застосовуватися як альтернативні. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги. Аналогічна правова позиція зі спірного питання вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2013 року у справі № 21-403а12.

Таким чином, звільнення позивача відбулось з порушенням встановленого порядку, без дотримання обов'язкової процедури, яка передує звільненню, тобто відповідачами фактично не було встановлено у передбаченому законом порядку факту порушення позивачем Присяги державного службовця, натомість, до порушення Присяги незаконно та безпідставно прирівняно обставину порушення кримінальної справи відносно позивача та його затримання за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення (злочину).

Суд констатує, що і на час вирішення спору в адміністративному суді не є підтвердженими вироком суду подія вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1, склад кримінального правопорушення та вина позивача у його вчиненні.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами не доведена наявність підстав для припинення перебування на державній службі в митних органах ОСОБА_1, визначених ст.17, п.6 ч.1 ст.30 ЗУ «Про державну службу», що безпосередньо зазначені в оскаржуваному наказі №422-к від 29.02.2012р.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що приймаючи рішення про припинення перебування позивача на державній службі в митних органах України ДМС України діяла не на підставах, встановлених Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з порушенням права позивача на працю, у зв'язку з чим вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Державної митної служби України № 422-к від 29.02.2012 року "Про припинення перебування на державній службі" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Відтак, позивач на законних підставах вимагає свого поновлення на посаді, проте наразі передчасно вважає, що його слід поновити на рівнозначній посаді тій, яку він обіймав до припинення перебування на державній службі, оскільки щодо відсутності цієї посади в штатному розписі в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази та неможливість його поновлення на такій посаді має бути встановлена в процесі виконання судового рішення.

Отже ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України суд поновлює на попередній посаді заступника начальника Луганської митниці - начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил, задовольняючи позовні вимоги у відповідній частині.

Що стосується позовних вимог про стягнення з Луганської митниці ДФС на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою від 8 лютого 1995р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Відповідно до п. "з" ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р.(далі -Порядок), цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 ч.2 Порядку, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 ч.2 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки №27 від 07.04.2015р. середня заробітна плата позивача складає 7268,55грн., відтак, стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає заробітна плата за час вимушеного прогулу з 29.02.2012р. по день фактичного поновлення на посаді, але не більше як за один рік.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду в тому числі про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі зазначеної норми суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за 1 місяць (7268,55грн.).

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Луганської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України № 422-к від 29.02.2012 року про припинення 29.02.2012 перебування на державній службі ОСОБА_1 - заступника начальника Луганської митниці - начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Луганської митниці - начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил.

Стягнути з Луганської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29.02.2012 року по день фактичного поновлення на посаді.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 21.04.2015 року.

Головуючий суддя Аракелян М.М.

Суддя Потоцька Н.В.

Суддя Левчук О.А.

.