Справа № 810/1579/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

17 квітня 2015 року 810/1579/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши позовну заяву Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Києво - Святошинському районі Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" про скасування актів,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Києво - Святошинському районі Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" про:

- скасування Акта про нещасний випадок, що стався 10 лютого 2015 року з ОСОБА_1, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 16 березня 2015 року та Акта проведення розслідування нещасного випадку, за формою Н-5 від 16 березня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що пунктом 4 ч.1 ст.3 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство це діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Дія Кодексу адміністративного судочинства України поширюється на публічно-правові відносини, що виникають між фізичною, юридичною особою та суб'єктом владних повноважень.

Пунктом 7 ч.1 ст.3 КАС України закріплено поняття суб'єкту владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства України, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З вищенаведених приписів ст. 17 КАС України слідує, що необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень, а отже і віднесення відповідної справи до адміністративної юрисдикції, є здійснення ним владних управлінських функцій у тих правовідносинах, в яких виник спір. При цьому, не має значення чиї та які саме права (публічні чи цивільні) порушено з боку цього суб'єкта при здійсненні ним вказаних функцій.

Тільки в тому випадку, коли суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), він не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень, а відповідний спір не належить до адміністративної юрисдикції.

Зазначена особливість суб'єкта владних повноважень є ключовим критерієм розмежування адміністративної та інших видів юрисдикцій.

Суд також зазначає, що при визначенні публічно-правових відносин серед широкого спектру суспільних відносин, суд звертається до характеристики їх змісту. Основними ознаками публічно-правових відносин можна назвати:

1) обов'язкову участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями.

Влада, яку реалізують державні органи, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи, уповноважені ними суб'єкти, виходить від держави або територіальної громади і спрямована на здійснення завдань та функцій цих соціальних утворень, а отже, така влада є публічною. Для визнання відносин публічно-правовими потрібно, щоб суб'єкт, якого наділено публічно-владними повноваженнями, здійснював у цих відносинах свої повноваження.

2) підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому суб'єкту владних повноважень.

Підпорядкованість проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень, здійснюючи свої повноваження, вирішувати питання про права та обов'язки особи, яка бере участь у правовідносинах.

3) імперативність публічно-правових відносин.

Імперативність означає можливість виникнення та реалізації прав, обов'язків осіб, виконання владних повноважень лише у спосіб та у випадках, передбачених законом.

4) домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

У публічно-правових відносинах можуть проявлятися інтереси держави, народу, національної меншини, територіальної громади, окремих осіб. Ці інтереси є неоднорідними і нерідко можуть суперечити один одному. Інтерес, що є основою публічно-правових відносин, може бути визначений як прагнення забезпечити блага, які мають загальносуспільну вагу, тобто блага, що є важливими не для однієї окремої особи, а для значної кількості людей.

Владні управлінські функції - це здатність нав'язувати волю, підкоряти, виражати владу, це сукупність прав та обов'язків, що закріплені та реалізуються з метою здійснення покладених на орган державних функцій та завдань.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач оскаржує акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 16.03.2015 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 16.03.2015 стосовно ОСОБА_1

Відповідно до ст. 171 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Статтею 22 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 №2694-XII встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» від 30 листопада 2011 року № 1232.

Згідно з п.п.10, 14, 15 вказаного Порядку роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобов'язаний, зокрема, протягом доби утворити комісію у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування.

Комісія зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення, зокрема, скласти у п'яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (далі - акт за формою Н-5) та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (далі - акт за формою Н-1) і передати їх роботодавцеві для затвердження.

Отже, акти форми Н-5 та форми Н-1 є документами, що складаються комісією, яка утворена роботодавцем, і фіксують встановлені факти наявності чи відсутності настання нещасного випадку і його зв'язок з виробництвом.

Таким чином відповідач у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо позивача, а тому не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

Крім того, акти за формами Н-5 та Н-1 не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, відтак підстави для перевірки змісту вказаних актів у адміністративного суду відсутні.

Оскільки позовні вимоги не містять публічно-правового спору, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, то вимоги позивача повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція щодо розгляду таких категорій справ в порядку цивільного судочинства викладена в постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року в справі №6-64цс11, що прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 109 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Разом з тим, суд вважає необхідним звернути увагу позивача на те, що відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

В Рішенні Конституційного Суду України N 15-рп/2002 від 09.07.2002 року зазначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право на захист судом прав юридичних та фізичних осіб, встановлює юридичні гарантії його реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-яким, не забороненим законом способом. Кожна особа має право вільно обрати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі і судовий захист. Суб'єкти правовідносин мають право на звернення до суду для захисту своїх прав та інтересів. Право на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

В силу викладеного, суд вважає необхідним роз'яснити позивачу його право звернутися з цим позовом до місцевого загального суду у порядку цивільно-процесуального судочинства.

Відповідно до частини п'ятої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Києво - Святошинському районі Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" про скасування Акта про нещасний випадок, що стався 10 лютого 2015 року з ОСОБА_1, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 16 березня 2015 року та Акта проведення розслідування нещасного випадку, за формою Н-5 від 16 березня 2015 року.

2. Копію ухвали разом з адміністративним позовом та доданими до нього документами надіслати позивачу - Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Києво - Святошинському районі Київської області.

3. Роз'яснити позивачу його право на звернення з вказаними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.О. Кушнова