Справа № 2а-1739/07
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2015 р. м. Київ К/800/22837/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),
Амєліна С.Є.,
Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2013 року, -

в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, та стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість у сумі 20903,95 грн.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 02 квітня 2007 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2013 року скасовано постанову Сихівського районного суду м. Львова від 02 квітня 2007 року та прийнято нову про відмову у задоволені позову.

Не погоджуючись з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2013 року, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в який просив скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі постанову Сихівського районного суду м. Львова від 02 квітня 2007 року, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що в період проходження військової служби позивач перебував на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . Однак продовольчим пайком він не був забезпечений весь час і відповідна компенсація за продовольчий пайок який він не отримав йому не виплачувалась.

При звільненні позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористане речове майно, що підлягало видачі після 11.03.2000 року в сумі 20903,95 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанцій виходив з того, що позивач має право на отримання продовольчого забезпечення в сумі 20903,95 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців, деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Львівський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року, військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Частиною 2 статті 9 Закону визначено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

На виконання вимог вказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ» від 12 березня 1996 року №316.

Дію частини 2 статті 9 вказаного Закону призупинено Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Закон набув чинності з 11 березня 2000 року.

З січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 6 грудня 1991 року № 1934-ХІІ, якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.

Закон не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.

29 березня 2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації», яка також не передбачала компенсації за продовольче забезпечення.

Отже, грошова компенсація замість продовольчих пайків була передбачена законодавством України в період до 11 березня 2000 року.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанцій, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача грошової компенсації замість неотриманих ним продовольчих пайків в розмірі 20903,95 грн.

Проте, постановляючи ухвалу про задоволення заяви про поворот виконання судового рішення судом апеляційної інстанції порушені норми ст. 265 КАС України щодо повороту виконання судового рішення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 265 КАС України питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення (визнавши його нечинним або таким, що втратило законну силу), він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі.

Відповідно до статті 266 КАС України поворот виконання постанови про відшкодування шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, постанови про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також постанови про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Таким чином, законодавець визначив обов`язкову умову повороту виконання постанови суду, як скасування постанови, що була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо, неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Як вбачається з матеріалів справи рішення суду першої інстанції було скасоване з підстав невірного застосування норм матеріального права.

З наведеного випливає, що при розгляді даної справи позивач діяв добросовісно та не встановлено, що позивачем були порушені вимоги статті 266 КАС України щодо повідомлення завідомо неправдивих відомостей або подання підроблених документів.

Виходячи з вищезазначеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для повороту виконання постанови суду.

Зважаючи на те, що по справі не потрібно збирати або додатково перевіряти докази, обставини справи з`ясовані повно, але висновки суду апеляційної інстанції щодо задоволення клопотання про поворот виконання судового рішення не відповідають встановленим обставинам та допущені помилки в застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає можливим ухвалити нове рішення в цій частині - про відмову у задоволенні клопотання про поворот виконання судового рішення.

За правилами частини першої статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

В іншій частині, відповідно до вимог ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2013 року - без змін, оскільки суд апеляційної інстанцій не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

у х в а л и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2013 року скасувати в частині повороту виконання судового рішення та стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму в розмірі 20903,95 грн.

В скасованій частині прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про поворот виконання судового рішення.

В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников
С.Є. Амєлін
В.В. Малинін