Справа № 0670/1748/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року м. Київ К/9991/89386/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції у Житомирській області

на постанову Житомирського окружного адміністративного від 10.05.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2011

у справі №0670/1748/11

за позовом ДП "Коростенський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агро лісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс"

до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції у Житомирській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного від 10.05.2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2011, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції у Житомирській області від 07.12.2010 №/0, №/0, №/0 в частині застосування штрафної санкції з податку з доходів фізичних осіб на суму 1941,00 грн. та пені в розмірі 32479,20 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 по 30.06.2010, за результатами якої складено акт № 856/23-03/30913009 від 26.11.2010.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення вимог: п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.6, пп. 5.3.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 166457,00 грн.;

- пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 38818,00 грн.;

- пп. 6.1.2 п. 6.1 та абз. 2 пп. 6.5.1 п. 6.5, пп. 6.3.3 п. 6.3 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого встановлено заниження зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на сум 970,71 грн.;

- ст. 8 та 16 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого за несвоєчасну сплату позивачем його зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб нараховано пеню в сумі 32479,20 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 07.12.2010 прийняті податкові повідомлення-рішення №/0 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 166457,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції на суму 81157,00 грн., разом - 247614,00 грн.; №/0 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 38818,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції на суму 19409,00 грн., разом - 58227,00 грн.; №/0 про визначення податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 970,71 грн., застосування штрафної (фінансової) санкції на суму 1941,42 грн. та пені в розмірі 32479,20 грн., разом - 35391,33 грн.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону, до складу валових витрат звітного періоду, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

У відповідності до пп.5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Також, п.5.11 ст.5 Закону, установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в цьому Законі, не дозволяється.

Правила ведення податкового обліку визначаються ст.11 зазначеного Закону. При цьому, вказана стаття не містить будь-яких конкретних вимог щодо наявності документів, що підтверджують право на віднесення певних витрат до складу валових витрат.

Згідно акту перевірки підприємством порушено пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого завищено валові витрати з оплати вартості послуг з заготівлі та трелювання лісопродукції на суму 580077,00 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач, скориставшись своїм виключним правом на заготівлю деревини, уклав з окремими суб'єктами господарювання (фізичними особами-підприємцями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ "Наліса Плюс") договори щодо надання ними послуг по виконанню лісозаготівельних робіт. За такими договорами ними були виконані на користь позивача роботи по заготівлі та трелювання деревини загальною вартістю 580077,00 грн. без врахування податку на додану вартість. Зазначене підтверджується складеними та підписаними сторонами актами передачі-приймання виконаних робіт, нарядами на оприбуткування деревини.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документу; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

З наданих позивачем актів передачі-приймання виконаних робіт, нарядів на оприбуткування деревини встановлено, що в них міститься назва документа, дата і місце їх складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, особисті підписи уповноважених осіб, печатки підприємства, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій і правильність їх оформлення.

Таким чином, позивач, скориставшись положеннями п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», правомірно відніс зазначену вище вартість наданих йому послуг в розмірі 580077 грн. до складу його валових витрат.

Також, не знайшли підтвердження і висновки відповідача про невідповідність вимогам Наказу ДПА України від 29.03.03 №143 та п.9.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" складених позивачем первинних бухгалтерських документів за господарськими операціями з ЖОКАП „Житомироблагроліс" з та ПП Бовсуновським.

Відповідно до п.2.3.4 ст.2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА від 10.08.2005 №327 не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних. Будь-який висновок акту перевірки щодо оцінки повноти та своєчасності виконання платником зобов'язань перед бюджетом має ґрунтуватись на відповідних доказах, отриманих у ході перевірки.

В порушення вимог такого Порядку податковий орган, при складанні акту перевірки обмежився тільки переліком таких актів наданих послуг, рахунків-фактур та податкових накладних. Однак, ним не було зроблено жодного конкретного висновку в якій частині кожен з таких документів не відповідає чи суперечить законодавчим приписам чи вимогам нормативних документів. Таким діями відповідач порушив вимоги п.3.1 та 3.2 наказу ДПА від 11.09.2008 за №584 «Про затвердження зразків форм актів перевірок та Методичних рекомендацій щодо їх оформлення» в редакції від 09.08.2010.

Таким чином, позивачем правомірно віднесено вартість наданих йому послуг ЖОКАП „Житомироблагроліс" в розмірі 81863,00 грн. та ПП Бовсуновським в сумі 3886,00 грн. до складу його валових витрат.

З огляду на вищезазначене суди першої та апеляційної інстанції прийшли до вірного висновку, що положення акту перевірки в цій частині є помилковими, а податкове повідомлення-рішення №/0 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 166457,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 81157,00 грн. є протиправним.

Згідно п.4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Пп. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

У відповідності до пп. 7.4.4 ст. 7 Закону, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно пп. 7.4.5 ст. 7 Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Підставою для нарахування податковим органом позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за господарськими операціями позивача з ЖОКАП „Житомироблагроліс" та ПП Бовсуновським в загальному розмірі 38818 грн., стало те, що позивач без наявності на це законодавчих підстав відніс до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість сплаченого в складі вартості послуг з лісозаготівель, придбання матеріально-технічних ресурсів, послуг з постачання електричної енергії та інших послуг, на зальну суму 38818 грн. При цьому в якості підстав для такого висновку в акті перевірки відповідач посилається на відсутність у позивача прав на віднесення вартості таких послуг та матеріально-технічних ресурсів до складу валових витрат.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на час існування між позивачем та ЖОКАП „Житомироблагроліс" та ПП Бовсуновським договірних відносин, а також фінансових операцій останні були зареєстровані як суб'єкт підприємницької діяльності та як платник податку на додану вартість, операції між позивачем та ЖОКАП „Житомироблагроліс" і ПП Бовсуновським носили реальний характер та підтверджені необхідними первинними документами, передбаченими правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про неправомірність нарахування контролюючим органом податкових зобов'язань з податку на додану вартість за господарськими операціями позивача з ЖОКАП „Житомироблагроліс" та ПП Бовсуновським в загальному розмірі 38818,00 грн. та протиправність податкового повідомлення-рішення №/0.

Щодо здійсненого за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням №/0 від 07.12.2010 нарахування позивачеві пені за несвоєчасне перерахування до бюджету утриманих сум податку з доходів фізичних осіб та штрафних (фінансових) санкцій передбачених пп. 17.1.9 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», то судова колегія вважає за правильне підтримати висновки судів попередніх інстанцій про їх протиправність з огляду на таке.

Розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), подається податковими агентами до податкового органу в строки, передбачені у Законі України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» для подачі податкової декларації за календарний квартал, і цей розрахунок містить в собі дані про нарахований і утриманий податок та суму, яка фактично підлягає сплаті до бюджету.

Таким чином, розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), за своє суттю є податковою декларацією у розумінні Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до абз. 2 пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків (підпункт 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

Згідно з пунктом 1.4 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» пеня - плата у вигляді процентів, нарахованих на суму податкового боргу (без урахування пені), що справляється з платника податків у зв'язку з несвоєчасним погашенням податкового зобов'язання.

Підпунктом 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» нарахування пені розпочинається при самостійному нарахуванні суми податкового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Законом.

Пунктом 16.3 цієї статті визначені обставини, з настанням яких закінчується нарахування пені, зокрема відповідно до підпункту 16.3.1 цього пункту нарахування пені закінчується у день прийняття банком, обслуговуючим платника податків, платіжного доручення на сплату суми податкового боргу. У разі часткової сплати суми податкового боргу нарахування пені зупиняється на таку сплачену частку.

Однак акт перевірки не дає можливості суду встановити, чи дійсно позивач порушив строк перерахування до бюджету податку з виплачених фізичним особам доходу в сумі 225094,05 грн., яка визначена, як залишок (К-т) на 30.06.2010 на яку здійснено нарахування пені, протягом якого строку тривало таке порушення з боку позивача, чи відповідає сума нарахованої контролюючим органом пені нормам пунктів 16.3 та 16.4 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

З цих же підстав у суду відсутня можливість висновку про правомірність здійсненого нарахування штрафних (фінансових) санкцій за пп. 17.1.9 п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

За вставлених обставин, підстав для скасування судових рішень, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції у Житомирській області відхилити, а постанову Житомирського окружного адміністративного від 10.05.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун