Справа № 592/11282/14-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 р.Справа № 592/11282/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2015р. по справі № 592/11282/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м.Сумах

про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності, відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах (далі - відповідач), в якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах Занченко А.Г. при здійсненні ним своїх повноважень, стягнути з відповідача інфляційні збитки, 3% річних, а також за перенесений нервовий стрес, порушення життєвого устрою моральну шкоду, а всього відповідно до перерахунку здійсненого під час судового засідання 56218 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що начальник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Сумах Занченко А.Г., всупереч вимогам Конституції України, Порядку здійснення нагляду за додержанням вимог законодавства під час призначення (перерахунку) та виплати пенсії органам Пенсійного фонду України, не перевірив законність постанови державного виконавця, допустив безпідставне стягнення з нього 7719,60 грн.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2015 року з задоволенні вказаного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням уточнених вимог апеляційної скарги, просить скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2015 року та прийняти нову постанову, якою стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах належні позивачу кошти у сумі 48549,78 грн., постановити окрему ухвалу і направити її прокурору Сумської області для вжиття заходів щодо усунення причин, що сприяли порушенню закону.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 12.07.2011 року виданий наказ за №14/196-09 Господарським судом Сумської області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь КУ "Сумська міська клінічна лікарня №1" заборгованості в розмірі 67729,17 грн.

05 лютого 2013 року державним виконавцем державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Ліфер О.М., прийнято постанову №28112928, якою звернуто стягнення на пенсію ОСОБА_1

Дана постанова направлена до виконання до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Сумах, де з пенсії ОСОБА_1 за період з квітня 2013 року по вересень 2014 року стягнуто суму 7719,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Сумської області справа №14/196-09 від 21.08.2014 року визнано незаконними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції при винесенні постанови ВП №28112928 від 05.02.2013 року, про звернення стягнення на заробітну плату пенсію, стипендію інші доходи боржника ОСОБА_1

Позивач, не погодившись із діями відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що начальник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Сумах Занченко А.Г. не наділений повноваженнями визнавати законність чи незаконність постанови державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень також закріплений статтею 14 КАС України, якою передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Як встановлено ч. 4 ст. 257 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 11 наведеного Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст.32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч.2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Враховуючи вищезазначені положення, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач правомірно здійснював відрахування від пенсії ОСОБА_1 на підставі постанови ВП №28112928 від 05.02.2013 року, оскільки постанова державного виконавця на момент виконання була чинною та підлягала виконанню.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо виконання відповідачем незаконної постанови державного виконавця, оскільки постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника від 05.02.2013 року скасована лише 26.08.2014 року, отже Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сумах правомірно відраховувались стягнення по вищезазначеній постанові.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як роз'яснено у вказаній вище ППВСУ у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині не доведені, оскільки позивач не надав доказів того чи була вона взагалі заподіяна, а якщо була - то в чому саме полягає така шкода, не довів жодним чином які саме моральні страждання настали і якими діями відповідача вони заподіяні, розмір моральної шкоди позивач не обґрунтував, тому в цій частині позову слід відмовити.

З приводу вимоги апеляційної скарги про винесення судом апеляційної інстанції окремої ухвали, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 208 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 166 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до ч.2 ст. 208 КАС України, в редакцій КАС України до 17.11.2011 року було передбачено, що суд апеляційної інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права, які не є підставою для зміни або скасування постанови чи ухвали суду першої інстанції.

17 листопада 2011 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень адміністративного судочинства" наведену частину ст. 208 КАС України було виключено, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції позбавлений права постановити окрему ухвалу в разі допущення судом першої інстанції порушень норм права, які не є підставою для зміни або скасування судового рішення суду першої інстанції. Внесені зміни в ст. 208 КАС України набрали чинності 31.12.2011 року.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції ч.2 ст. 208 КАС України виключена, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вирішити вказані вимоги апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2015р. по справі № 592/11282/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Рєзнікова С.С.