Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2015р. м. Київ К/9991/36560/11

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Карась О.В. - головуючий, судді Олендер І.Я., Рибченко А.О.,

при секретарі судового засіданні Гончар Н.О.,

розглянув у судовому засіданні касаційні скарги державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Одеської області (далі - Інспекція) та товариства з обмеженою відповідальністю «Стивидор комплекс» (далі - Товариство)

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2011

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2010

зі справи № 2а-11620/09/1570

за позовом Товариства

до Інспекції

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити дії.

За результатами розгляду касаційних скарг Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов (з урахуванням уточнення до нього) подано про: зобов'язання відповідача визнати валові витрати Товариства у сумі 9100 грн.; визнання недійсними податкові повідомлення-рішення від 28.09.2009 № /0 та від 28.09.2009 № /0; зобов'язання Інспекцію визнати право позивача на бюджетне відшкодування у сумі 152 275 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2010, позов задоволено частково; скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.09.2009 № /0; Інспекцію зобов'язано збільшити позивачеві від'ємне значення об'єкта оподаткування податку на прибуток на 9100 грн. із перенесенням до рядку 04.9 податкової декларації за 2009 рік значення у сумі 58532 грн.; в решті позову відмовлено.

Посилаючись на невідповідність окремих висновків судів вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам спору, Товариство звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить змінити оскаржувані судові акти та повністю задовольнити позов.

Інспекція також скористалася правом на касаційне оскарження судових актів зі спору, подавши касаційну скаргу. Зміст касаційних вимог відповідача полягає у скасуванні оскаржуваних рішень та відмові у позові Товариства.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційних скарг, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 20.12.2006 по 30.06.2009, оформлену актом від 21.09.2009 № 2221/23-34689035.

Під час цієї перевірки Інспекція дійшла висновку про протиправне включення платником до складу валових витрат у 4 квартал 2008 року 9100 грн. ПДВ у ціні придбаного легкового автомобіля. Також, за висновком Інспекції, позивачем було завищено суму бюджетного відшкодування у перевіреному періоді на 152 275 грн.

Наведені обставини стали підставою для прийняття Інспекцією податкового повідомлення-рішення від 28.09.2009 № /0, за яким Товариству визначено суму завищення бюджетного відшкодування ПДВ з січень, лютий, березень, травень, серпень 2008 року в загальному розмірі 152 275 грн. із застосуванням 14229 грн. штрафних санкцій, а також податкового повідомлення-рішення від 28.09.2009 № /0 про донарахування позивачем штрафних санкцій з ПДВ у сумі 13474 грн.

По епізоду, пов'язаному з відображенням платником у податковому обліку операції з придбання легкового автомобіля, суди цілком правомірно виходили з такого.

Згідно з абзацом другим підпункту 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів.

Водночас підпунктом 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» заборонено включати до складу валових витрат витрати на сплату податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання.

Таким чином, наведені законодавчі положення допускають множинне трактування прав та обов'язків платника у сфері оподаткування при відображенні господарської операції з придбання легкового автомобіля у податковому обліку.

У пункті 57 Рішенні п'ятої секції Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 «Щокін проти України» вказано, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків національні органи були зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків.

А відтак за наявності у податковому законодавстві норм, які не відповідають критеріям «якості закону», позаяк не визначають чітких та однозначних приписів щодо поведінки платника у сфері податкових правовідносин та допускають множинне тлумачення його прав на включення до складу валових витрат суми ПДВ у ціні придбаного легкового автомобіля, обраний платником спосіб відображення цієї суми ПДВ у податковому обліку, яке позбавлятиме його додаткових зобов'язань з податку на прибуток, слід визнати правомірним.

На час виникнення спірних правовідносин порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, був врегульований пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Так, відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 названого Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

За змістом підпункту «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 цієї ж статті Закону якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що суму бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 152 275 грн. було обчислено платником з дотриманням наведених законодавчих вимог. При цьому, як зазначили суди, вказану суму було заявлено платником до відшкодування після спливу 12 місяців з часу його реєстрації платником ПДВ.

У той же час, відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 28.09.2009 № /0, суди зазначили, що за фактом подання Товариством уточнюючого розрахунку у зв'язку з самостійним виявленням позивачем помилки, що призвела до виникнення недоїмки з ПДВ у жовтні 2007 року, позивач повинен був нарахувати і сплатити до бюджету штрафу у розмірі 5% від суми такої недоплати.

З урахуванням викладеного суди цілком правомірно задовольнили даний позов у відповідній частині.

Оскільки висновки судів ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах та відповідають вірному правозастосуванню, то підстав для скасування оскаржуваних постанови та ухвали судів першої і апеляційної інстанцій та задоволення касаційних вимог Товариства і Інспекції не вбачається.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Одеської області та товариства з обмеженою відповідальністю «Стивидор комплекс» залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2010 зі справи № 2а-11620/09/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.В. Карась
судді:І.Я. Олендер
А.О. Рибченко