Справа № 819/2719/14-а
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р. Справа № 876/696/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року позов Тернопільського міськрайонного центру зайнятості залишено без розгляду на підставі ст. 99, 100 КАС України у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Львівського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Тернопільського міськрайонного центру зайнятості підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки Тернопільській міськрайонний центр зайнятості про наявність стосовно відповідача запису в Єдиному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців повинен був та міг дізнатися шляхом обміну інформації з державним реєстратором раніше, а тому позивачем пропущений строк звернення до суду з його вини, без поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом 18.05.1999 року та 08.06.2011 року (вдруге) ОСОБА_1 звертався до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. В період з 18.05.1999 року по 13.02.2001 року та з 15.06.2011 року по 29.03.2012 року відповідач отримав від Тернопільського міськрайонного центру зайнятості допомогу у розмірі 10986,41 грн.

В листопаді 2014 року Тернопільський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення допомоги по безробіттю оскільки при отриманні допомоги ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа підприємець.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та осіб-підприємців на запит позивача від 08.09.2014 року Державною реєстраційною службою України надано інформацію, згідно якої ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.07.1997 року.

Тернопільським міськрайонним центром зайнятості проведено перевірку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, про що складено акт від 25.09.2014 року. В подальшому, 07.11.20140 року ним направлено на ім'я відповідача претензію про добровільне повернення коштів в сумі 10986,41 грн.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Проте право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким як строки давності, обмеження доступу неповнолітніх і осіб, що страждають психічними розладами, тощо (рішення Європейського суду з прав людини у справі «З та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.99 КАС України).

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 103 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно матеріалів справи, з даним адміністративним позовом Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду в листопаді 2014 року, тобто через 2 місяця після отримання інформації щодо порушення законних прав та інтересів.

Водночас, суд першої інстанції не перевірив обставини того чи вчасно надавалася державним реєстраторами інформація щодо припинення відповідачем підприємницької діяльності, тобто судом не з'ясовано, коли саме у Тернопільського міськрайонного центру зайнятості виникло право на звернення до суду із відповідним позовом. Якщо відповідна інформація не надавалася, позивач не міг дізнатися про такі обставини.

Крім того, як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України, про що свідчать ухвали від 05.12.2013 року (справа №К/800/28084/13) та від 28.10.2014 року (справа №К/800/30951/13).

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст.195,197,199,204,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості задовольнити повністю.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі № 819/2719/14-а - скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула