Справа № 815/6535/14
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6535/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання - Мураховська А.І.

за участю сторін: представника позивача - Соколовської А.В. (за довіреністю)

представника відповідача - Дімова В.О. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський» до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про часткове визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2014 року, скасування податкових повідомлень-рішень № від 28 жовтня 2014 року та № від 28 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунайський» звернулось до суду з адміністративним позовом до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2014 року в частині суми завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 2 119 924 грн., скасування податкових повідомлень-рішень № від 28 жовтня 2014 року та № від 28 жовтня 2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 14 жовтня 2014 року ТОВ «Дунайський» отримано акт про результати планової виїзної перевірки підприємства на підставі висновків якого про порушення вимог п. 44.1 ст. 44, пп. 135.5.5 п .135.5 ст. 135, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України в результаті чого завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток на загальну суму 2 221 924 грн.; вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 15 730 грн. завищення суми бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за жовтень 2012 року у розмірі 93 334 грн. відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення №, №, № від 28 жовтня 2014 року.

Однак, позивач не погоджується з такими висновками та рішеннями податкових органів, вважає, що підприємством не було допущено порушень, відображених в акті, які, на думку відповідача, призвели до завищення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 2 119 924 грн., заниження податку на додану вартість на 15 730 грн. та завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 93 334 грн., а нарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій є безпідставними і протиправними, внаслідок чого податкові повідомлення-рішення №, №, № від 28 жовтня 2014 року є незаконними та підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення відповідно до яких зазначив, що перевіркою з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року встановлено порушення ТОВ «Дунайський» вимог п. 44.1 ст. 44, пп. 135.5.5 п .135.5 ст. 135, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України в результаті чого завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток на загальну суму 2 221 924 грн.; вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 15 730 грн. завищення суми бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за жовтень 2012 року у розмірі 93 334 грн.

За таких обставин, оскаржені податкові повідомлення-рішення відповідач вважає обґрунтованими, прийнятими відповідно до положень чинного законодавства, а також, встановлених за результатами перевірки порушень, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та факти.

Так, судом встановлено, що у період з 10 вересня 2014 року по 23 вересня 2014 року на підставі направлень, виданих Ізмаїльською ОДПІ Головного управління Міндоходів в Одеській області та згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77 ПК України проведено планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки складено Акт від 07 жовтня 2014 року №1904/15-02-22/32319636 «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Дунайський» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року» (а.с. 31-56, том 1).

Відповідно до висновків акту, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Дунайський» вимог п. 44.1 ст. 44, пп. 135.5.5 п .135.5 ст. 135, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України в результаті чого завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток на загальну суму 2 221 924 грн.; вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 15 730 грн. та завищення суми бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за жовтень 2012 року у розмірі 93 334 грн.

На підставі акту від 07 жовтня 2014 року №1904/15-02-22/32319636, а також згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2014 року, яким ТОВ «Дунайський» зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на суму у розмірі 2 221 924 грн. (а.с. 28).

Позивач не погоджується з даним податковим повідомленням-рішенням в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 2 119 924 грн.

Згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123 ПК України та на підставі висновків акту перевірки від 07 жовтня 2014 року №1904/15-02-22/32319636, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2014 року, яким ТОВ «Дунайський» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 19 663 грн., з яких 15 730 грн. - за основним платежем та 3 933 грн. - за штрафними санкціями (а.с. 29).

Також, 28 жовтня 2014 року відповідачем на підставі акту від 07 жовтня 2014 року №1904/15-02-22/32319636, згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123 ПК України прийнято податкове повідомлення-рішення № про зменшення ТОВ «Дунайський» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 140 001 грн., з яких 93 334 грн. - сума завищення бюджетного відшкодування та 46 667 грн. - штрафні санкції (а.с. 30, том 1).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вимогами про їх скасування з підстав наведених у позові.

Вирішуючи питання щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2014 року в оскарженій частині, а саме в частині зменшення ТОВ «Дунайський» суми від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на 2 119 924 грн., судом встановлено наступне.

Відповідно до акту, плановою перевіркою підприємства позивача встановлено завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року на загальну суму 2 371 931 грн.

Водночас, на завищення валових витрат на суму 2 119 924 грн. мали вплив наступні обставини:

1) різниця у сумі 252 007 грн. між виявленими порушеннями у сумі 2 371 931 грн. та відхиленнями по деклараціям з податку на прибуток за даними перевірки та даними платника податків у сумі 2 119 924 грн. виникла в результаті відображення в рядку «від'ємне значення попереднього періоду». Платником податку за перевіряємий період 2012-2013 роки відображено у даному рядку 288 162 грн., а за даними перевірки відображено 36 156 грн.;

2) завищення задекларованих показників у рядку 05.1 Декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» у розмірі 2 096 222 грн.

При цьому вказаний показник складається з собівартості реалізованих товарів на 1 963 099 грн. та собівартості придбаних товарів - 133 123 грн.

3) завищення показника у рядку 06.6 Декларації «Від'ємне значення попереднього періоду» на 275 709 грн.

Як вбачається з акту перевірки, підставами для зменшення позивачу від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на 1 963 099 грн. слугували висновки перевіряючих про заниження ТОВ «Дунайський» податку на прибуток за період, що перевірявся, шляхом реалізації готової продукції за цінами, нижчими її собівартості, внаслідок чого підприємство не отримувало доходи від реалізації такої продукції.

Так, відповідно до акту перевірки позивачем необґрунтовано віднесено до складу витрат собівартість реалізованої продукції на суму у розмірі 1 963 099 грн.

Судом встановлено, що у перевіряємий період ТОВ «Дунайський» в межах своєї господарської діяльності реалізовувало продукцію - виноматеріали контрагентам-покупцям, зокрема, ТОВ «Інкерманський завод марочних вин», ПАТ «Київський завод шампанських вин», ТОВ «Промислово-Торгівельна компанія Шабо», ПАТ «Коблево» та ін.

При цьому, судом встановлено та не заперечується сторонами, що у періоді, який перевірявся позивач продавав виноматеріали за цінами нижчими за їх собівартість, що вбачається з розрахунку в акті перевірки (а.с. 36-37, том 1).

З приводу зазначеного позивач пояснив, що в умовах економічної кризи та з метою збереження подальшого виробництва продукції та самого підприємства, ТОВ «Дунайський» було вимушено продавати продукцію за ринковими цінами, які на той час були нижчими собівартості реалізованої продукції. Водночас, позивач вказує, що вказані ціни не були нижчими за звичайні ціни, тому збитки, отримані від реалізації готової продукції підлягають віднесенню до складу валових витрат і така діяльність є господарською, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний ризик не отримати дохід. Прибутковість кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об'єктивними причинами.

Натомість відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог пунктів 138.4, 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від'ємного значення з податку на прибуток на 1 963 099 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

У відповідності з положеннями ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

За приписами п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

В свою чергу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пп. 138.1.1 . 138.1 ст. 138 ПК України).

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. 138.8 ст. 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: - прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - загальновиробничих витрат, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; - вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

У відповідності з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Тобто, поняття «дохід» для цілей податкового законодавства охоплює всі види надходжень, які набуваються платником податку у власність чи на його користь і мають вартісне вираження. При цьому здійснення господарської діяльності не пов'язується з фактом перевищення надходжень до такого платника податків над його витратами.

Визначення розміру витрат підприємства шляхом визначення їх на рівні отриманого доходу, Податковим кодексом України не передбачено.

Крім того, встановлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в розділі III Кодексу, не дозволяється (п. 140.5 ст. 140 ПК України).

Водночас, згідно з п. 135.4 ст. 135 ПК України, дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань.

З наведеного слідує, що Податковий кодекс пов'язує визначення доходу з договірною (контрактною) вартістю товарів/послуг, яка повинна відповідати рівню звичайних цін, а не собівартості продукції.

При цьому, податковим органом не встановлено факту реалізації позивачем товарів за цінами нижчими звичайних, які склалися на ринку на час продажу винної продукції.

Вказуючи на продаж виготовленої продукції за цінами нижче її собівартості посадові особи відповідача вдалися до визначення матеріальної складової виготовленої продукції у спосіб, який не передбачено Податковим кодексом України.

Водночас, згідно з пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 Пк України, звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до статті 190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання на всі види продукції (робіт, послуг) самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання. Виняток становлять види продукції (робіт, послуг), щодо яких встановлено державні ціни. Тобто реалізація товарів продавцем за цінами нижчими від ціни собівартості чи придбання не є законодавчо забороненою.

Зі змісту статті 7 Закону України «Про ціни і ціноутворення» слідує, що позивачу надано право самостійно визначати та реалізовувати будь-яку продукцію, крім тієї, по якій здійснюється державне регулювання цін і тарифів, за вільними (договірними) цінами.

Чинне законодавство України гарантує суб'єктам господарювання вільне здійснення господарської діяльності на власний ризик та надає можливість самостійно визначати вартість продукції, що передбачається до продажу. При цьому законодавчо закріплена заборона втручання державних органів у господарську діяльність підприємств, крім випадків, передбачених законодавчими актами.

Недосягнення мети, як то отримання прибутку, не може вважатися порушенням вимог чинного законодавства за умови економічної доцільності відповідних господарських операцій. В певних випадках реалізація продукції за цінами, що нижче собівартості, може сприяти отриманню прибутку по результатах діяльності підприємства в цілому (реалізація залишків продукції за умови низького попиту на неї тощо).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач не здійснював реалізацію товарів, ціни на які регулюються законодавством, а при визначенні ціни на виноматеріали ТОВ «Дунайський» виходило із оцінки економічної ситуації на відповідному ринку.

Отже, здійснення продажу виноматеріалів позивачем за ціною, нижчою її собівартості обумовлено економічними чинниками, що склалися на ринку, відтак операції з продажу позивачем продукції за ціною, що нижче собівартості не можна вважати здійсненою поза межами господарської діяльності позивача та не в оподатковуваних операціях.

При цьому, на запит відповідача щодо надання документів, підтверджуючих формування цін на реалізовану продукцію, позивачем надано письмові пояснення та відомості по рахунку №26 Готова продукція у розрізі виробленої та реалізованої продукції за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року (а.с. 135-142, том 3). Крім того, в Додатку 2 до акту перевірки наведено узагальнений перелік документів, які було використано при проведенні перевірки ТОВ «Дунайський». Серед яких регістри бухгалтерського обліку, головна книга, оборотна сальдова відомість та інші первинні документи (а.с. 143-144). Достовірність вказаних документів відповідач не спростував.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємий період ТОВ «Дунайський» до складу показника рядку 05.1 Декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» також було віднесено витрати на придбання ТМЦ на суму 133 123 грн.

Разом із тим, відповідно до висновків акту перевірки, позивачем не доведено належними первинними документами факт придбання цих товарів саме від контрагентів ТОВ «Логос Ойл» та ТОВ «Ферко».

Судом встановлено, що 24 квітня 2012 року між ТОВ «Дунайський» (Покупець) та ТОВ «ФЕРКО» (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу №24/04/12, за яким ТОВ «Дунайський» придбано термозброжувачі (емаль (16 м куб.) у кількості 10 за ціною 56 000 грн. за одиницю (загальна вартість 560 000 грн.) (а.с. 60-62, том 1).

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано до суду: видаткову накладну №523 від 31 травня 2012 року на придбання 10 термозброжувачів (а.с. 63, том 1), виписки по банківському рахунку ТОВ «Дунайський» (а.с. 157-164, том 1), податкові накладні (а.с. 70-75, том 1).

В акті перевірки відповідач також зазначає про отримання вказаних вище документів (а.с. 143-144, том 3).

Крім того, позивачем було надано паспорти на придбані термозброжувачі, оскільки в акті перевірки відповідач вказував про відсутність паспортів виробника термозброжувачів, на підставі яких можливо було б встановити виробника (а.с. 171-250, том 1, а.с. 1-90, том 2).

Також позивач надав акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) 10 термозброжувачів на ТОВ «Дунайський» (а.с. 91-100, том 2), а також договір про надання транспортних послуг від 28 травня 2012 року та товарно-транспортні накладні на перевезення термозброжувачів в пункт призначення - винзавод позивача за адресою: с. Новомиколаївка, вул. Леніна, 63 (а.с. 107-108, том 2).

Також судом встановлено, що 28 грудня 2011 року ТОВ «Дунайський» укладено договір купівлі-продажу №2812-01 з ТОВ «Логос Ойл», відповідно до умов якого ТОВ «Дунайський» придбано компонент палива пічного у кількості 25 000 л (а.с. 76-77, том 1).

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано до суду видаткові та товарно-транспортні накладні, податкові накладні (а.с. 78-88, том 1), виписки з рахунку у банку по розрахункам з ТОВ «Логос Ойл» (а.с. 152-156, том 1).

Вказані документи також надавались позивачем при проведенні перевірки (а.с. 143-144, том 3).

Додатково на підтвердження операцій з придбання у ТОВ «Логос Ойл» товару - компонент пічного палива позивачем надано до суду паспорт на паровий котел для експлуатації якого куплено даний товар, а також акти списання компоненту пічного палива (а.с. 135-152, том 2).

Проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що вони підтверджують виконання Договорів купівлі-продажу, укладених з ТОВ «Логос Ойл» від 28 грудня 2011 року (придбання компоненту палива пічного) та з ТОВ «Ферко» від 24 квітня 2012 року (придбання термозброжувачів) та правомірність віднесення до складу валових витрат 133 123 грн., як суми витрат на придбання ТМЦ, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток, з огляду на наступне.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Дослідивши акт перевірки та враховуючи, що відповідачем не надано документів, які б підтверджували наявність фактів зазначених в акті перевірки, судом не встановлено доказів на підтвердження висновків податкової про порушення ТОВ «Дунайський» вимог п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України та завищення валових витрат на суму 133 123 грн.

Натомість, позивачем надані документи, що досліджувались судом та підтверджують здійснення ТОВ «Дунайський» господарських операцій з контрагентами ТОВ «Логос Ойл» та ТОВ «Ферко».

Таким чином, висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування витрат на загальну суму 2 096 222 грн., з яких 1 963 099 грн. - собівартість реалізованої продукції (виноматеріали) та 133 123 грн. - собівартість придбаних товарів (термозброжувачі, компонент палива пічного) за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2014 року.

Також до податкового повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2014 року увійшов не визнаний податковою показник рядку 06.6 Декларації «Від'ємне значення попереднього періоду» у розмірі 275 709 грн., оскільки за результатами перевірки встановленого його завищення.

Вказаний показник - 275 709 грн. задекларований ТОВ «Дунайський» на підставі уточненої податкової декларації з податку на прибуток за 2-4 квартал 2011 року від 30.09.2014 року, як від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток (збитки) попереднього звітного періоду - станом на 01.10.2011 року.

Разом із тим, відповідно до висновків відповідача, задекларована позивачем сума збитків 275 709 грн. не підтверджена відповідними первинними документами, які позивач відмовився надати посилаючись на п. 102.1 ст. 102 ПК України.

З огляду на зазначене судом встановлено, що 24 вересня 2014 року представником позивача отримано запит Ізмаїльської ОДПІ від 22 вересня 2014 року №9508/10/75-02-22 щодо надання до перевірки документального підтвердження від'ємного значення об'єкту оподаткування періоду 2011 року (а.с. 132, том 3).

Листом від 29 вересня 2014 року №48 позивач у відповідь на запит податкової від 22 вересня 2014 року №9508/10/75-02-22 відмовив у данні таких документів, посилаючись на обмеження можливості проведення документальної перевірки за період більший 1095 днів.

Однак, як встановлено у судовому засіданні сума у розмірі 275 709 грн. задекларована ТОВ «Дунайський» відповідно до уточненої податкової декларації з податку на прибуток за 2-4 квартал 2011 року від 30.09.2014 року.

При цьому, відповідно до абз. 2 п. 102.1 ст. 102 ПК України, у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано документів на підтвердження правомірності формування від'ємного значення об'єкту оподаткування у розмірі 275 709 грн., вказаний показник визнаний відповідачем непідтвердженим та безпідставно завищеним, з чим також погоджується суд.

За таких обставин, у в частині суми у розмірі 275 709 грн. податкове повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2014 року є правомірним та не підлягає скасуванню.

Між тим, в частині суми у розмірі 2 096 222 грн. податкове повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2014 року, як вже було зазначено, є необґрунтованим, тому підлягає скасуванню.

Щодо правомірності податкових повідомлень-рішень № від 28 жовтня 2014 року, яким ТОВ «Дунайський» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 19 663 грн., з яких 15 730 грн. - за основним платежем та 3 933 грн. - за штрафними санкціями та № про зменшення ТОВ «Дунайський» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 140 001 грн., з яких 93 334 грн. - сума завищення бюджетного відшкодування та 46 667 грн. - штрафні санкції, судом встановлено наступне.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Дунайський» включено до податкового кредиту суми податку на додану вартість по отриманим від контрагентів товарів, по яким не доведено їх фактичне постачання на загальну суму 109 063 грн., у тому числі по взаємовідносинам з ТОВ «Ферко» у сумі 93 333, 34 грн. та по взаємовідносинам з ТОВ «Логос Ойл» у сумі 15 729, 98 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та вже було зазначено у рішенні, у періоді, що перевірявся ТОВ «Дунайський» було укладено договори купівлі-продажу з ТОВ «ФЕРКО» та ТОВ «Логос Ойл».

За Договором купівлі-продажу №24/04/12 від 24 квітня 2012 року, укладеним з ТОВ «ФЕРКО» позивачем придбано термозброжувачі (емаль (16 м куб.) у кількості 10 одиниць.

За Договором купівлі-продажу №2812-01 від 28 грудня 2011 року з ТОВ «Логос Ойл», ТОВ «Дунайський» придбано компонент палива пічного у кількості 25 000 л.

На підтвердження товарності операцій по вказаним договорам позивачем надавались до перевірки, а також надано до суду первинні документи, які вже досліджувались судом при вирішення питання щодо правомірності віднесення ТОВ «Дунайський» до складу валових витрат - витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «ФЕРКО» та ТОВ «Логос Ойл» за вищевказаними договорами купівлі-продажу.

Порядок формування податкового кредиту визначено Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду, згідно вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з акту перевірки та матеріалів справи, для проведення перевірки щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами ТОВ «Логос Ойл» та ТОВ «Ферко» позивачем надано договори купівлі-продажу, видаткові накладні, податкові накладні, виписки з рахунків у банку, товарно-транспортні накладні та інші первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій з контрагентами ТОВ «Логос Ойл» та ТОВ «Ферко» та спростовують висновки відповідача про відсутність фактичних поставок товарів по ним.

При цьому, недотриманя окремих елементів форми вказаних первинних документів, на які посилається відповідача, не є підставою для їх неврахування при дослідженні господарських операцій позивача з даними контрагентами.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що по постачальникам ТОВ «ФЕРКО» та ТОВ «Логос Ойл» Ізмаїльською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області було отримано акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «ФЕРКО» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2012 року по 30.09.2013 року, згідно якого підприємство має стан 9- «направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням», а також акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Логос Ойл» щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Панмалія» за серпень-листопад 2012 року.

Водночас, суд зазначає, що висновки актів податкових органів відносно контрагентів не можуть вважатися належними доказами допущення позивачем порушень податкового законодавства. По-перше, такого роду акти свідчать лише про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, а по-друге, ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків, який несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Проаналізувавши акт перевірки в частині дослідження відповідачем взаємовідносин ТОВ «Дунайський» з ТОВ «Логос Ойл» та ТОВ «Ферко», суд зазначає, що висновки стосовно безпідставного формування податкового кредиту шляхом віднесення до його складу сум ПДВ від вартості товарів придбаних у вказаних контрагентів в більшій частині ґрунтуються на висновках актів про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ «Логос Ойл» та ТОВ «Ферко».

Таким чином, висновки акту про порушення позивачем вимог п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п.п. 200.2, 200.3 ст. 200 ПК України, здебільшого зроблені відповідачем на підставі податкової інформації (актів про неможливість проведення зустрічних звірок) щодо інших юридичних осіб без належного дослідження первинних документів, що надавались до перевірки та до суду, що свідчить про їх необґрунтованість.

З огляду на зазначене, податковою безпідставно збільшено ТОВ «Дунайський» грошове зобов'язання та зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «Логос Ойл» та ТОВ «Ферко» з придбання ТМЦ, необхідних для використання у власній господарській діяльності. Відтак, податкові повідомлення-рішення № та № від 28 жовтня 2014 року підлягають скасуванню.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України)

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог і вони підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 69, 71, 86, 94, 158-163 КАС України від 06.07.2005 року №2747-IV, Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський» до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про часткове визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2014 року, скасування податкових повідомлень-рішень № від 28 жовтня 2014 року та № від 28 жовтня 2014 року - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 28 жовтня 2014 року в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 2 119 924 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 28 жовтня 2014 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 28 жовтня 2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 06 квітня 2015 року.

Суддя О.В. Глуханчук