Справа № 804/4799/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р.справа № 804/4799/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Панченко О.М., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 травня 2014 року у справі №804/4799/14 за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) 26 листопада 2013 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області Бугай В.В. від 01 червня 2013 року №2785420 про відмову у державній реєстрації за позивачем права власності на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1;

- зобов'язати реєстраційну службу Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати за позивачем право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що рішення відповідача про відмову у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно, яке обґрунтовано тим, що право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 не підлягає реєстрації оскільки в рішенні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2010 року, відповідно до якого за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2010 року залишено без змін, не зазначена загальна та житлова площа будинку та не вказано, які господарчі будівлі переходять у власність ОСОБА_1, є протиправним. Зазначає, що на час винесення рішення Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу від 17 лютого 2010 року та набрання ним законної сили не було вимог про те, що при реєстрації права власності необхідно зазначати площу будинку та те з яких будівель домоволодіння складається .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 травня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що державний реєстратор повинен був зареєструвати за позивачем право власності на половину домоволодіння на підставі рішення Жовтневого районного суду від 17 лютого 2010 року та договору купівлі-продажу цього домоволодіння де зазначена площа будинку та вказано з яких будівель воно складається. Зазначає, що техпаспорт отримано нею в березні 2013 року .

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2010 року у справі №2-15/10 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.Ю. про визнання договору дарування домоволодіння та земельної ділянки частково недійсним та визнання права власності на Ѕ їх частини задоволено.

Визнано договір дарування будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташовано це домоволодіння, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 16 липня 2004 року і посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.Ю. по реєстру 9270 - частково недійсним з моменту його укладання.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2010 року у справі №22ц-22675/2010р. апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилено, а рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2010 року залишено без змін (а.с.10-11)

28 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідачем прийнято 01 червня 2013 року рішення №2785420 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №2785420 від 01.06.2013 року (а.с. 6).

Зі змісту оскарженого рішення вбачається, що підставою для його прийняття було те, що при перевірці документів, поданих позивачем до відповідача, державним реєстратором Бугай В.В. було встановлено, що згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2010 року за № 2-15/10 за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, але в якому не зазначено загальну житлову площу об'єкта нерухомого майна, не зазначено літеру будинку згідно з техпаспортом, та не вказано які господарські будівлі переходять у власність за рішенням суду, що на думку держреєстратора, унеможливлює внесення в державний реєстр передбачених відомостей.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до частини 5 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п.1 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» встановлено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація: права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.5 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» встановлено, що державна реєстрація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, надання інформації із зазначених реєстрів здійснюються до 1 січня 2013 року. Заяви чи повідомлення, подані у зв'язку з державною реєстрацією в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, а також заяви чи запити, подані у зв'язку з отриманням інформації із зазначених реєстрів, розглядаються до 30 грудня 2012 року. Державний реєстратор, нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», починаючи з 1 січня 2013 року мають доступ до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек і використовують під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційні дані зазначених реєстрів. Порядок використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек визначається Кабінетом Міністрів України у «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з п.16 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до п.23 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 6) заявлене право вже зареєстровано.

Таким чином, державний реєстратор під час розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Пунктом 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 року конкретизовано, які відомості вносяться державним реєстратором до запису про нерухоме майно з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності в залежності від того, щодо якого об'єкта нерухомого майна проводиться державна реєстрація. Так, щодо об'єкта нерухомого майна державний реєстратор вносить такі відомості, як: тип об'єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо); призначення об'єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий); площа об'єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); відомості про складові частини об'єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об'єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов'язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю); адреса об'єкта нерухомого майна; підстава для внесення запису про нерухоме майно (назва, дата та індексний номер рішення).

Відповідно до матеріалів справи, державним реєстратором при проведенні державної реєстрації було встановлено, що подані ОСОБА_1 документи не відповідають вимогам діючого законодавства та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Оскільки внесення в державний реєстр передбачених відомостей є неможливим так як з наданих документів не вбачається: загальна та житлова площа об'єкта нерухомого майна, літера будинку згідно з технічним паспортом, та перелік господарчих будівель, які переходять у власність за рішенням суду.

Щодо твердження позивача з приводу того, що державний реєстратор повинен був провести державну реєстрацію прав на підставі технічного паспорту на домоволодіння, суд першої інстанції вірно зазначив, що у відповідності до п. 29 Порядку № 1141, технічний паспорт подається для проведення державної реєстрації права власності на новозбудованій чи реконструйований об'єкт нерухомого майна. Доказів реєстрації об'єктів самовільного будівництва та зміни цільового призначення приміщень в будинку АДРЕСА_1 ні державному реєстратору, ні суду надано не було.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем правомірно, у відповідності до положень ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийнято рішення № 2785420 від 01.06.2013 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 199, 204, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 травня 2014 року у справі №804/4799/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун