Справа № 2а- 14305/12/2070
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2015 р. м. Київ К/800/34580/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
за участю секретаряГончар Н.О.
та представників сторін: від позивача Ляшин С.В., Крячко М.Ю., Лісничого І.В.
від відповідачаУкраїнська Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуНауково-виробничого підприємства «Хартрон-Аркос ЛТД» (ТОВ)
на постановуХарківського окружного адміністративного суду від 27.03.2013
та постановуХарківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013
у справі № 2а-14305/12/2070
за позовомНауково-виробничого підприємства «Хартрон-Аркос ЛТД» (ТОВ)
доСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби
проскасування податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Науково-виробниче підприємство «Хартрон-Аркос ЛТД» (Товариство з обмеженою відповідальністю) звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби, в якому після уточнення позовних вимог просить суд:

- в акті СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби № 372/41-103/25184774 від 14.09.12 р. «Про результати документальної планової перевірки НВП «Хартрон-Аркос ЛТД» (ТОВ), , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.09 р. по 31.03.12 р.» визнати протиправними положення розділу 4 «Висновок» в частині, що стосується заниження податку на прибуток у сумі 257 698 грн.;

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2012 про збільшення податку на прибуток та зобов'язати відповідача встановити для НВП «Хартрон-Аркос ЛТД» (ТОВ) від'ємне значення податку у розмірі 152 077 грн. за платежем «Податок на прибуток приватних підприємств» (код платежу 11021000);

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби від 02.10.2012 № про збільшення ПДВ в частині, що стосується донарахування податку та застосування штрафних санкцій у сумі 139 528 грн., № про застосування штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2013 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2013 по справі № 2а-14305/12/2070 скасовано в частині відмови у задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень № від 02.10.2012 про збільшення зобов'язання по податку на прибуток у сумі 16 067,73 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 4 017,0 грн. та № про збільшення ПДВ в частині, що стосується донарахування податку та застосування штрафних санкцій у сумі 139 528 грн. та в цій частині прийнято нову постанову про задоволення позову - скасовано податкові повідомлення-рішення СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби № від 02.10.2012 про збільшення зобов'язання по податку на прибуток в сумі 16067,73 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 4 017 грн. та № про збільшення ПДВ в частині, що стосується донарахування податку та застосування штрафних санкцій, у сумі 139 528 грн. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2013 по справі № 2а-14305/12/2070 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позову, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині, що не була скасована судом апеляційної інстанції, а рішення суду апеляційної інстанції змінити частково, визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкові повідомлення-рішення від 02.10.2012 за №, №, оскільки вважає, що рішення судів попередніх інстанції в цій частині були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні, оскільки вважає вимоги касаційної скарги необґрунтованими.

У судовому засіданні суду касаційної інстанції представником відповідача заявлено клопотання про заміну відповідача (Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Харкові Державної податкової служби) його правонаступником - Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його обґрунтованість та необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги (а саме, в частині відмови в задоволенні позову), заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.07.2009 по 31.03.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 по 31.03.2012, за результатами якої складено акт № 372/41-103/25184774 від 14.09.2012;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.4.2 п.5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» пп.138.10.1, п.138.10, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на суму 257698 грн. та пп. «г» п.4 ст.5 Декрету КМУ від 19.02.1993 за № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», в результаті чого позивачем проведено розрахунки в іноземній валюті з резидентами України без одержання Індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій з використанням іноземної валюти на території України, як засобу платежу;

- на підставі акту перевірки відповідачем, зокрема, прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2012, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 132 027,25 грн. (з яких: 105 621 грн. - основний платіж та 26 406,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

2) податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2012, яким позивачу нараховано суму грошового зобов'язання за платежем: штрафна санкція за порушення вимог валютного законодавства на суму 1 109 560,88 грн.;

- за результатами адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів касаційної інстанції часткового погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Суд касаційної інстанції вважає вірним висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними положень розділу 4 «Висновок» акту № 372/41-103/25184774 від 14.09.2012, оскільки акт перевірки не є рішенням органу владних повноважень в розумінні ст.2 КАС України, оскільки сам по собі не передбачає настання будь-яких правових наслідків для платника податків та лише фіксує обставини, виявлені під час проведення перевірки.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача встановити для НВП «Хартрон-Аркос ЛТД» (ТОВ) від'ємне значення податку у розмірі 152 077 грн. за платежем «Податок на прибуток приватних підприємств» (код платежу 11021000) колегія суддів касаційної інстанції вважає вірним висновок судів попередніх інстанції про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки обов'язок обрахування податкових зобов'язань і відображення їх у податковій звітності покладений саме на платника податків.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем укладено договір підряду № 17/11 від 17.11.2010 з ТОВ БВП «Елісан», предметом якого є виконання робіт по ремонту каналізації корпусу 40 блоку 3 (башта), який належить позивачу і знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Проскури, 1.

Досліджуючи правомірність формування даних податкового обліку за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ БВП «Елісан», суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем не надано доказів, зокрема, документів бухгалтерського обліку, які б відображали у повному обсязі відомості щодо господарської операції з вказаним контрагентом та підтверджували суми, віднесені до валових витрат.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, платником податку на підтвердження правомірності формування спірних сум валових витрат надавались судам докази, однак, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає, що висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності факту здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ БВП «Елісан» здійснені за результатами дослідження наданих позивачем доказів.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що сама наявність або відсутність первинних документів, а також помилки в їх оформленні не є беззаперечною підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

З огляду на викладене, з метою реалізації принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, судам слід дослідити усі надані позивачем докази, в тому числі, первинні документи, і на підставі цього зробити вмотивований висновок, чи дійсно відбувся рух активів між учасниками відповідних операцій та зміни у їх майновому стані, як обов'язкова ознака господарської операції.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «СІГМА-ЕК» за умовами договору на поставку комплектуючих № 42 від 01.07.2010 зобов'язується поставити комплектуючі згідно замовлення позивача.

Також судами встановлено, що позивачем надано суду докази, зокрема, первинні документи, на підтвердження виконання умов укладеного договору: накладні, прибуткові ордери, рахунки-фактури, податкові накладні, а на підтвердження якості товару - сертифікатами відповідності, копії пакування деталей та етикеток. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не заперечує, що придбані товари оприбутковано позивачем на відповідних рахунках, а його контрагент за непоставлені ТМЦ повернув кошти, у зв'язку з чим було проведено коригування кількісних та вартісних показників до податкових накладних.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.10.2012 в частині збільшення зобов'язання по податку на прибуток на суму 16 067,73 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 4 017 грн.

Однак, в матеріалах касаційної скарги касатор зазначає, що суд апеляційної інстанції скасував оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2012 на суму грошових зобов'язань, яка є меншою ніж визначена відповідачем в акті перевірки та в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ «СІГМА-ЕК».

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, під час нового розгляду справи судам необхідно встановити розмір грошових зобов'язань, визначених відповідачем в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні № від 02.10.2012 за результатами здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «СІГМА-ЕК» та дійти обґрунтованого висновку щодо обґрунтованості чи необґрунтованості доводів платника податку в цій частині позовних вимог.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 02.10.2012, в тому числі, слугував висновок відповідача про порушення позивачем пп.5.4.2 п.5.4 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті включення позивачем до складу валових витрат суми нарахованих, але не сплачених роялті за користування знаком для маркування товарів та послуг на підставі ліцензійного договору №26и/01-ц від 02.01.2001.

Згідно ліцензійного договору №26и/01-ц від 02.01.2001 ПАТ «Хартрон» (як ліцензіар) надає НВП «Хартрон-Аркос ЛТД» (як ліцензіату) право на використання знаків для товарів та послуг, власником якого є ПАТ «Хартрон». За умовами укладеного договору розмір винагороди за право користування знаками для товарів та послуг уточнюється щорічно, оплата здійснюється щоквартально на підставі акту, рівними частками до 10 числа наступного за звітним місяця на розрахунковий рахунок Ліцензіара. За змістом додаткових угод № 10 від 02.01.2009, № 11 від 01.12.2009, № 12 від 02.01.2010, № 13 від 30.09.2010, №14 від 02.01.2011, термін дії договору подовжувався з уточненням суми винагороди.

Згідно п.1.30 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» роялті - це платежі будь-якого виду, одержані як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо чи телевізійного мовлення; за придбання будь-якого патенту, зареєстрованого знака на товари і послуги чи торгової марки, дизайну, секретного креслення, моделі, формули, процесу, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Згідно пп.5.4.2 п.5.4 ст.5 названого Закону до складу валових витрат включаються витрати, пов'язані з виплатою роялті та придбанням нематеріальних активів (крім тих, що підлягають амортизації) для їх використання в господарській діяльності платника податку.

При цьому, дата віднесення відповідних витрат зі сплати роялті регулюється загальними положеннями Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», нормами пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 якого передбачено, що датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

З огляду на зміст положень названого закону, у випадку отримання робіт (послуг) раніше, ніж ці послуги оплачено, датою збільшення валових витрат законодавцем визначено дату фактичного отримання платником податків результатів таких робіт (послуг).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, у період з 01.07.2009 по 31.03.2011 позивачем на користь ПАТ «Хартрон» нараховано роялті на суму 2 733 700 грн. та виплачено роялті на суму 1 960 647,50 грн.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли отримання платником податку послуг із надання права на використання знаків для товарів та послуг полягає не в одноразовій передачі користувачу певного комплексу прав, а у використанні таких прав протягом певного періоду часу, визначеного умовами укладеного ліцензійного договору, то результат використання прав на знак для товарів та послуг настає не одночасно, а протягом усього строку дії договору. Отже, отримання результатів послуги, що надається постійно протягом певного періоду часу, визначається на момент кожного податкового періоду, протягом якого здійснюється споживання такої послуги.

Таким чином, у даному випадку закон не забороняє відносити до складу валових витрат вартість послуг за користування наданими правами на використання знаків для товарів та послуг за кожен окремий податковий період, в якому відбулося використання знаку для товарів та послуг за правилом першої з подій.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції не може вважати обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій щодо неправомірності включення позивачем витрат, пов'язаних з виплатою роялті, до складу валових витрат за правилом першої з подій - з дати фактичного отримання послуг відповідно актів виконаних робіт.

Таким чином, під час нового розгляду судам необхідно встановити фактичні обставини щодо порядку, умов та строку надання позивачу права на використання знаків для товарів та послуг за умовами укладеного договору та щодо порядку віднесення позивачем до складу валових витрат сум роялті, та, як наслідок, дійти обґрунтованого висновку щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо висновків судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.10.2012, колегія суддів касаційної інстанцій зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття названого податкового повідомлення-рішення слугував висновок відповідача щодо порушення позивачем пп. «г» п.4 ст.5 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» в результаті проведення позивачем розрахунків в іноземній валюті на суму 139 321,63 дол. США з резидентами України ДК «Укрспецекспорт», ДП СЗТФ «Прогрес», ДП «Укроборонсервіс», без одержання Індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій з використанням іноземної валюти на території України як засобу платежу.

За змістом ч.2 ст.16. Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.

Положення Указу Президента України від 27.06.1999 № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені п.2 ст.16 Декрету, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18.11.1992 № 2796-XII «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання»), названий Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України, та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

Вказана правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 07.02.2012.

Відповідно до ч.1 ст.244І Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, судами попередніх інстанцій не перевірено фактичні обставини, з якими закон пов'язує можливість та наявність правових підстав у відповідача для застосування до позивача штрафних санкцій за порушення вимог Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином фактичні обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 02.10.2012 за № , № підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч.2 ст.227 КАС України.

Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати вищевикладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням наведеної правової позиції Верховного суду України, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 224, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача (Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Харкові Державної податкової служби) його правонаступником - Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

2. Касаційну скаргу Касаційну скаргу Науково-виробничого підприємства «Хартрон-Аркос ЛТД» (ТОВ) задовольнити частково.

3. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2013 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 у даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 02.10.2012 за №, № скасувати та справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. В іншій частині - постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2013 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 залишити без змін.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний