Справа № 2а/1770/2640/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2015р. м. Київ К/800/4929/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року

у справі за позовом Приватного підприємства «Комо-Траверс» (далі - ПП «Комо-Траверс» до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області (далі - УПФУ в м. Рівне Рівненської області), третя особа - Головне управління Державного казначейства України у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ПП «Комо-Траверс» звернулося до суду з адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що з 01 лютого 2009 року по 31 серпня 2011 року сплачувало внески на загальнообов'язкове соціальне страхування відповідно до Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (далі - Указ Президента №727/98) і Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) внаслідок чого утворилась переплата страхових внесків в розмірі 39677,23 грн. Посилаючись на те, що УПФУ в м. Рівне Рівненської області відмовилось повернути надміру сплачені кошти за минулий період, просив суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати повернути підприємству ці кошти.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії УПФУ в м. Рівне Рівненської області щодо відмови ПП «Комо-траверс» у поверненні надміру сплачених страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 39677,23 грн і зобов'язано відповідача повернути ПП «Комо-траверс» вказані кошти.

У касаційній скарзі УПФУ в м. Рівне Рівненської області порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Вказує, що перерахування сум єдиного податку на рахунки територіальних управлінь органів Пенсійного фонду здійснюється Державною податковою службою, а тому УПФУ в м. Рівне та Рівненської області не має повноважень повертати зайво сплачені кошти платнику єдиного податку.

ПП «Комо-траверс» у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Вказує, що позивач, як платник єдиного внеску, сплачував у складі єдиного податку й відповідний страховий внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. При цьому, спосіб і порядок отримання органом Пенсійного фонду страхових внесків не впливають на соціальне та юридичне призначення такого платежу. Вказана сума не надходила до місцевого чи Державного бюджету, а була зарахована органом Державного казначейства безпосередньо на рахунок відповідача. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ПП «Комо-траверс» є юридичною особою, зареєстрованою в УПФУ в м. Рівне Рівненської області як платник єдиного податку.

14 жовтня 2011 року відповідачем проведено перевірку з питань щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд, за результатами якої встановлено факт переплати позивачем страхових внесків за період з 01 лютого 2009 року по 31 серпня 2011 року в сумі 39677,23 грн, що підтверджується актом №383. Ця переплата виникла через помилкову сплату підприємством частини єдиного податку в розмірі 42%, яку ПП «Комо-траверс» неодноразово просило повернути відповідно до частини 13 статті 20 Закону № 1058-IV.

Проте, листом від 06 квітня 2012 року №5435/04 УПФУ в м. Рівне Рівненської області відмовилось повернути позивачу переплату за минулий період.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплату пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України, що формується за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначені Законом № 1058-IV.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Абзацом 36 статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Сфера дії Закону № 1058-IV визначена статтею 5, відповідно до частин 1,2 якої. цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; платники страхових внесків, їх права та обов'язки і порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внескам.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Закону № 1058-IV встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають <…> особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками зазначених осіб є роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків і зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 цього ж Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

За визначенням наведеним у статті 18 Закону № 1058-IV, страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство; іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Водночас ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон № 400/97-ВР). Зокрема, згідно з пунктом 1 статті 1, абзацом 2 пункту 1 статті 4 цього Закону для суб'єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності ставка збору встановлена в розмірі 33,2 % від об'єкта оподаткування, визначеного для цієї категорії платників.

Відповідно до частини 13 статті 20 Закону № 1058-ІV суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням ПФУ.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 76 Закону № 1058-IV облік надходжень і витрат коштів Пенсійного фонду здійснюють виконавчі органи Пенсійного фонду.

Порядок повернення надміру сплачених страхових внесків, що діяв під час сплати позивачем єдиного податку, було врегульовано і підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі - Інструкція) та Порядком ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 січня 2002 року № 2-4 (далі - Порядок ведення обліку), норми яких діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 11.17 Інструкції, суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (у тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків. Надалі цей пункт був виключений на підставі постанови правління Пенсійного фонду України від 22 жовтня 2010 року № 25-1.

Згідно з підпунктами 7.1, 7.2 пункту 7 Порядку ведення обліку, порядок повернення платнику сум переплати (страхових внесків) визначається чинним законодавством, зокрема, зайво або помилково внесені суми платежів до Пенсійного фонду України повертаються платнику цих платежів на підставі заяви платника.

Правила цього Порядку діяли до 01 січня 2011 року і після цієї дати втратили чинність.

Натомість з того самого дня набрав чинності Порядок зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення помилково сплачених коштів, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-1 (далі - Порядок зарахування єдиного внеску), чинний на час виникнення спірних відносин, правила якого визначали, зокрема, процедуру повернення коштів помилкової або надмірної сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій або інших коштів на відповідний рахунок органу Пенсійного фонду України, відкритий в органах Держказначейства для їх зарахування, відповідно до встановленого розміру єдиного внеску (пункт 4 Порядку зарахування єдиного внеску). Механізм повернення надміру сплачених страхових внесків був аналогічним тому, який діяв до 01 січня 2011 року.

03 липня 1998 року Президент України видав Указ № 727/98, яким установив для визначеного цим актом суб'єктів малого підприємництва правила (спосіб) та механізм сплати окремих видів податків та обов'язкових платежів.

Так, згідно з абзацами 4-9 пункту 3 цього Указу суб'єкти підприємницької діяльності-юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця на окремий рахунок відділень Держказначейства, а ці відділення наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України - 20 %; до місцевого бюджету - 23 %; до Пенсійного фонду України - 42 %; на обов'язкове соціальне страхування - 15 % (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 %) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а також зумовлених народженням та похованням.

Пунктом 6 Указу Президента № 727/98 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема збору на обов'язкове соціальне страхування.

Відповідно до Порядку зарахування, розмежування і обліку єдиного податку суб'єктів малого підприємництва, затвердженого наказом Головного управління Держказначейства від 29 грудня 1998 року № 107, суми єдиного податку, сплаченого платником цього платежу, зараховуються на окремий рахунок, відкритий на ім'я органу Держказначейства, за балансовим рахунком «Кошти Державного бюджету цільового характеру», обробляються і реєструються.

За умовами пункту 5 цього Порядку. суми єдиного податку суб'єктів малого підприємництва між державним бюджетом, місцевим бюджетом, Пенсійним фондом України, Фондом соціального страхування у співвідношенні, встановленому Указом Президента № 727/98, розмежовуються, записуються у відповідних відомостях і згідно з платіжними дорученням перераховуються, зокрема, до Пенсійного фонду України - на рахунки Пенсійного фонду України.

У постанові Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року № 507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727», чинною на час виникнення спірних відносин, щодо відсоткового розподілу сум єдиного податку зазначено, що суб'єкт малого підприємництва сплачує, зокрема, 57 % нарахованого єдиного податку на рахунки органів Пенсійного фонду України як частину суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (пункт 6).

Нормативний підхід до розуміння положень Указу Президента № 727/98 у взаємозв'язку із нормативно-правовим регулюванням відносин, пов'язаних зі сплатою, обліком, зарахуванням страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, повернення зайво сплачених сум внесків, доводить, що Указ № 727/98 не встановлює і не скасовує встановлені види податків або загальнообов'язкових внесків, зборів (обов'язкових платежів), не змінює їх вид, цільове призначення чи правову природу. Нормами цього Указу запроваджувався особливий спосіб (механізм) сплати окремих видів податків та обов'язкових платежів, у тому числі і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суть якого полягає в заміні сплати окремих податків і зборів, встановлених законодавством, на сплату одного платежу, названого єдиним податком, у порядку та на умовах, визначених цим Указом.

Водночас, положення Указу Президента № 27/98 не мали пріоритету в регулюванні відносин сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як встановлено судами станом на станом на 31 серпня 2011 року за ПП «Комо-траверс», як платником єдиного податку, відповідно до Указу Президента № 727/98 рахується переплата по обов'язкових страхових платежах, перерахованих Держказначейством на рахунок органу Пенсійного фонду, в сумі в сумі 39677,23грн, що підтверджується актом звірки від 14 жовтня 2011 року № 383 та листом УПФУ в м. Рівне Рівненської області від 06 квітня 2012 року №5435/04.

Враховуючи те, що суми страхового внеску, які відповідно до Указу Президента № 727/98 в межах (рамках) єдиного податку сплачені позивачем на окремий рахунок відділення Держказначейства, частина якого цим відділенням була перерахована на рахунки органу Пенсійного фонду України і облікована ним як страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, незважаючи на форму і спосіб (механізм) їх сплати не змінюють свого змісту та правової природи, до цих сум застосовується правове регулювання, встановлене Законом № 1058-IV.

Отже, якщо суб'єкт підприємницької діяльності-юридична особа, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, в межах єдиного податку, або одночасно відповідно до Указу № 727/98 та Законів № 1058-IV та №400/97-ВР, або за інших подібних обставин сплатить зайву (переплатить) частину сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів Пенсійного фонду України і зараховується в рахунок сплати страхових платежів, повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків здійснюється на підставі положень частини 13 статті 20 Закону № 1058-IV та нормативно-правових актів, які регулювали порядок (механізм) повернення цих сум на час виникнення переплати.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про неправомірність дій УПФУ в м. Рівне Рівненської області щодо відмови у поверненні позивачу зайво сплачених сум єдиного податку за період з 01 лютого 2009 року по 31 серпня 2011 року та правильно задовольнили позовні вимоги.

Ухвалені судами першої та апеляційної інстанції рішення відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 10 лютого 2015 року (справа № 21-579а14), яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, тому підстав для скасування ухвалених судових рішень колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне та Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак