Справа № 814/3581/14
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

06 квітня 2015 року Справа № 814/3581/14

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. секретар судового засідання Зощак В.В. розглянувши адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Валео", вул. Московська, 46, кв. 20, м. Миколаїв, 54017

доГоловного управління Держсанепідслужби у Миколаївській області, вул. Лазурна, 1, м. Миколаїв, 54058

треті особи за участюМиколаївська обласна державна адміністрація, вул. Адміральська, 22, м.Миколаїв, 54001 Прокуратури Миколаївської області вул. Спаська, 28, м. Миколаєва, 54001
провизнання протиправними дій щодо відмови у видачі висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Медична компанія «Валео» (далі по тексту також - позивач, ТОВ «Медична компанія «Валео») звернулось до суду з позовом, в якому, відповідно до уточнених позовних вимог, просило: визнати протиправними дії Головного управління Держсанепідслужби у Миколаївській області (далі також - відповідач, Держсанепідслужба) щодо відмови у видачі ТОВ «Медична компанія «Валео» документа дозвільного характеру - висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи діючих об'єктів з підстав, зазначених у листах №1878/0-3 від 08.09.2014, №1910/0-3, № 1909/0-3, № 1911/0-3 від 11.09.2014 року; зобов'язати відповідача провести державну санітарно-епідеміологічну експертизу приміщень ТОВ «Медична компанія «Валео» за адресами: пр-т Жовтневий,340/2, вул.Московська,52, вул.Московська,46, вул.Дзержинського,49/1 (далі також - об'єкти, приміщення) та видати позивачеві висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи зазначених об'єктів.

В обґрунтування вимог позивач вказав про те, що відповідачем, який посилався на відсутність документів для проведення санітарно-епідеміологічної експертизи (далі також - експертизи), неправомірно відмовлено у проведені експертизи та видачі висновку щодо відповідності діючих об'єктів вимогам санітарних норм та правил для здійснення медичної практики.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що при вирішенні питання про можливість проведення експертизи встановлено відсутність копій актів державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом (реконструкцією) об'єктів або копій актів технічної комісії, відсутність специфікації об'єкта експертизи, яка надає можливість визначити відповідність приміщень, що використовуються для проведення заявленого виду діяльності, надано недостовірну інформацію щодо технічних даних об'єктів, що слугувало підставою для відмови позивачу у видачі висновків санітарно-епідеміологічної експертизи на підставі абз. 1 ч. 5 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності.

Третя особа (Миколаївська обласна державна адміністрація) підтримала позицію відповідача.

Прокурор просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд встановив наступне.

У вересні 2014 року ТОВ «Медична компанія «Валео» звернулась до відповідача із заявами про проведення санітарно-епідеміологічних експертиз та видачі висновків щодо встановлення відповідності орендованих приміщень, що розташовані у м. Миколаєві по вул. Московській 46, кв. 12, 13, 20, 21, вул. Московській, 52, кв. 9, пр-ту Жовтневому 340/2, кв. 164, вул. Дзержинського 49/1 вимогам санітарних норм та правил для здійснення медичної практики для отримання ліцензії на медичну практику.

Головним управлінням Держсанепідслужби у Миколаївській області без проведення експертизи (дослідження) заявлених об'єктів відмовлено позивачу у складані висновків щодо відповідності діючих об'єктів для здійснення загальної медичної практики та видачі дозвільного документа у зв'язку з тим, що подані позивачем документи містять недостовірну інформацію та є неповними, зокрема:

- за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 46, кв.20,21 (лист №1878/0-3 від 08.09.2014 р.) - в наданих документах відсутні відомості про власника приміщення, відсутня експлікація приміщень на підставі якої можливо визначити функціональне призначення приміщень;

- за адресою: м. Миколаїв, вул. Дзержинського,49/1 (лист №1910/0-3 від 11.09.2014 р.) - не надано копії акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом (реконструкцією) об'єкта або копії акта технічної комісії, засвідченого в установленому порядку, та відсутня специфікація об'єкта експертизи, яка надає можливість визначити відповідність приміщень, що використовуються для проведення заявленого виду діяльності, не представлено технічного паспорту;

- за адресою: вул. Московська,52, кв.9 (лист №1909/0-3 від 11.09.2014 р.) - не надано копії акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом (реконструкцією) об'єкта або копії акта технічної комісії, засвідченого в установленому порядку, відсутня специфікація об'єкта експертизи, яка надає можливість визначити відповідність приміщень, що використовуються для проведення заявленого виду діяльності, відсутні відомості про власника приміщення, щодо якого вимагається проведення експертизи, відсутня експлікація приміщень;

- за адресою: м. Миколаїв, пр-т Жовтневий,340/2, кв.164 (лист №1911/0-3 від 11.09.2014 року) - не надано копії акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом (реконструкцією) об'єкта або копії акта технічної комісії, засвідченого в установленому порядку, та відсутня специфікація об'єкта експертизи, яка надає можливість визначити відповідність приміщень, що використовуються для проведення заявленого виду діяльності.

Вирішуючи питання про правомірність позиції відповідача (суб'єкта владних повноважень) суд виходить з того, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди у відповідності з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, підставами для визнання дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправною, а рішення недійсним (нечинним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення.

В статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» поняття дозвільної (погоджувальної) процедури тлумачиться як сукупність дій, що здійснюються державними адміністраторами та дозвільними органами під час проведення погодження (розгляду), оформлення, надання висновків тощо, які передують отриманню документа дозвільного характеру.

Одними з основних принципів державної політики з питань дозвільної системи у сфері господарської діяльності, передбачених ст.3 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», є:

- прозорість процедури видачі документів дозвільного характеру;

- додержання рівності прав суб'єктів господарювання під час видачі документів дозвільного характеру;

- зменшення рівня державного регулювання господарської діяльності;

- установлення єдиних вимог до порядку видачі документів дозвільного характеру.

Статтею 7 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено порядок видачі (переоформлення, видачі дублікатів, анулювання) дозвільними органами документів дозвільного характеру через дозвільний центр, відповідно до якого Заява про одержання (переоформлення, одержання дубліката, анулювання) документа дозвільного характеру, що оформляється дозвільними органами, або декларація подається суб'єктом господарювання в паперовій формі - особисто, через уповноважену ним особу, надсилається поштою або у випадках, передбачених законом, - в електронній формі за допомогою засобів телекомунікацій (електронною поштою або через Єдиний державний портал адміністративних послуг). У заяві зазначаються: найменування дозвільного органу, уповноваженого здійснювати видачу документа дозвільного характеру; назва документа дозвільного характеру; об'єкт, на який видається документ дозвільного характеру, об'єкт та його місцезнаходження (адреса); вид господарської діяльності (згідно з класифікатором видів економічної діяльності); повне найменування юридичної особи/ім'я, по батькові та прізвище фізичної особи - підприємця; ідентифікаційний код (для юридичної особи)/реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичної особи - підприємця); місцезнаходження юридичної особи/місце проживання фізичної особи - підприємця та їх контактні дані (адреса електронної поштової скриньки, номери телефону, факсу - за наявності); інформація щодо надання згоди заявником на обробку, використання та зберігання його персональних даних; ім'я, по батькові та прізвище керівника юридичної особи; дата складання заяви; перелік документів, що додаються до заяви. Законом можуть бути встановлені інші вимоги до заяви.

До заяви додаються документи, необхідні для видачі документа дозвільного характеру, передбачені законом, яким регулюються відносини щодо одержання такого документа. Забороняється вимагати від суб'єкта господарювання для одержання документа дозвільного характеру документи, не передбачені законом.

Дозвільний орган, зазначений в абзаці одинадцятому частини першої статті 1 цього Закону, протягом не більш як десяти робочих днів з дня одержання від державного адміністратора заяви, документів, що додаються до неї, та копії опису, якщо інше не передбачено законом, оформляє відповідний документ дозвільного характеру або письмове повідомлення суб'єкта господарювання про відмову у видачі документа дозвільного характеру та передає протягом одного робочого дня державному адміністратору відповідні документи (письмове повідомлення) через представника такого дозвільного органу, надсилає поштою та/або в електронній формі за допомогою засобів телекомунікацій.

У письмовому повідомленні про відмову у видачі документа дозвільного характеру зазначаються передбачені законом підстави для такої відмови.

Як вбачається з ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання, видача або відмова у видачі яких законами України віднесена до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням за погодженням з територіальними (місцевими) органами центральних органів виконавчої влади, що здійснюють регулювання у відповідній сфері, та територіальними органами уповноваженого органу, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Видача висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи передбачено Законом України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності».

Порядком проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України №247 від 09.10.2000р. (далі - Порядок), встановлено, що державна санітарно-епідеміологічна експертиза - це вид професійної діяльності органів, установ і закладів державної санітарно-епідеміологічної служби, що полягає у комплексному вивченні об'єктів експертизи з метою виявлення можливих небезпечних факторів у цих об'єктах, установленні відповідності об'єктів експертизи вимогам санітарного законодавства, а в разі відсутності відповідних санітарних норм - в обґрунтуванні медичних вимог щодо безпеки об'єкта для здоров'я та життя людини.

Відповідно до п. 7.1 Порядку державна санітарно-епідеміологічна експертиза об'єктів, на які є санітарні норми або нормативні документи, що затверджені згідно з чинним законодавством України, проводиться установами, закладами державної санітарно-епідеміологічної служби України. При цьому, згідно з п. 7.4 Порядку Державна санітарно-епідеміологічна експертиза включає такі етапи:

- звернення заявника у випадках, передбачених пунктом 7.2. цього Порядку, до Департаменту державного санітарно-епідеміологічного нагляду Міністерства охорони здоров'я

України, а у випадках, передбачених пунктом 7.1., - до установ, закладів державної санітарно-епідеміологічної служби України;

- здійснення вимірювань, досліджень об'єктів, наукового обґрунтування відповідних вимог щодо об'єкта експертизи (показників безпеки та умов використання тощо) та оформлення звіту;

- проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи та оформлення її результатів у вигляді протоколу експертизи;

- підготовка проекту висновку;

- затвердження висновку експертизи та внесення його до реєстру висновків експертизи.

З наведених вище норм слідує, що відмова у видачі документа дозвільного характеру, в даному випадку висновку експертизи, повинна ґрунтуватися на підставах, передбачених ч. 5 ст. 4-1 Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», зокрема, подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Держсанепідемслужба мотивує оспорювану відмову позивачу у видачі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи саме поданням ним неповного пакету документів, в яких містяться недостовірні відомості.

При цьому, вичерпний перелік документів для проведення робіт для потреб державної санітарно-епідеміологічної експертизи (технології, діючі об'єкти, тощо) визначений додатком № 4 Порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем для отримання висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи надано передбачені додатком № 4 Порядку переліку документи (технічні паспорти, договори оренди та ін.), в тому числі й ті, що містять відомості про склад об'єкта експертизи та показники його ідентифікації.

Тому, суд вважає, що у відповідача не було підстав відмовляти позивачу у видачі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, який фактично полягає в відмові у проведені вказаної експертизи, оскільки згідно наведеного вище п.7.4 Порядку не передбачено можливість встановлювати недостовірність або невідповідність поданих заявником документів.

При цьому, вирішення питання відповідачем щодо недостовірності поданих документів можливо лише надаючи їм оцінку на стадії здійснення вимірювань, досліджень об'єктів, ін.., наукового обґрунтування відповідних вимог щодо об'єкта експертизи (показників безпеки, умов використання тощо) та оформлення звіту або безпосередньо проведення експертизи.

Частиною 5 ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» передбачено підстави для відмови у видачі дозвільного документа вже на стадії вивчення, узгодження, надання оцінки поданим позивачем документів, тобто під час проведення експертизи (за наслідками проведення такої експертизи), зміст якої включає в себе комплексне вивчення об'єктів експертизи з метою виявлення можливих небезпечних факторів у цих об'єктах, встановлення відповідності об'єктів експертизи вимогам санітарного законодавства.

До того ж відповідно до інформації Управління охорони здоров'я Миколаївської міської ради щодо переведення житлових приміщень у нежитлові, ліцензійні умови провадження господарської діяльності з медичної практики не містять вимоги здійснення медичної практики тільки в нежитлових приміщеннях та заборони на надання медичних послуг у житлових приміщеннях.

Суд також погоджується з доводами позивача про те, що відмова контролюючого органу в проведені експертизи та видачі дозвільних документів з посиланням на недостатність документів не ґрунтується на приписах нормативних актів, оскільки позивачем в тому числі надано фактичні дані на підтвердження наявності документації на об'єкти дослідження та використання частини заявлених об'єктів (приміщень, які раніше проходили відповідну експертизу) для здійснення ліцензійної медичної діяльності іншою юридичною особою, яка має ліцензії на медичну діяльність.

Щодо висновків про відсутність актів прийняття об'єктів в експлуатацію, суд погоджується з доводами позивача (з посиланням на роз'яснення Державної регуляторної служби України) про те, що регламент (інформаційна картка), яким передбачено надання актів прийняття об'єктів в експлуатацію, є одним із формалізованих засобів інформування зацікавлених осіб з питань отримання документів дозвільного характер), а не нормативно-правовим актом, що встановлює вичерпний перелік документів, які суб'єкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру. Необхідність розробки місцевими дозвільними органами регламенту (інформаційної картки) було передбачено пунктом 15 Основних вимог до порядку взаємодії державного адміністратора з місцевими дозвільними органами, суб'єктами господарювання та територіальним органом спеціально уповноваженого органу з питань дозвільної системи у сфері господарської діяльності щодо видачі документів дозвільного характеру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2009 №526 "Про заходи щодо упорядкування видачі документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності", яка визнана такою, що втратила чинність, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2015 №42 "Деякі питання дерегуляції господарської діяльності".

Відповідно до частини першої ст.4 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, зокрема встановлюються: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документи дозвільного характеру; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі переоформлення, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру; перелік та вимоги характер; перелік та вимоги до документів, які суб'єкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру.

Законом України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" до повноважень органів державної санітарно-епідеміологічної служби, серед іншого, віднесено видачу низки документів дозвільного характеру. При цьому вказаним Законом не встановлено ні вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру, ні перелік та вимоги до документів, які суб'єкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру, на видачу яких зазначеним законодавчим актом, уповноважено органи державної санітарно-епідеміологічної служби. В той же час, додатком 4 до п.7.5 Порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09.10.2000 №247 "Про затвердження Тимчасового порядку проведення державної санітарно-гігієнічної експертизи", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.01.2001 за № 4/5195, визначено перелік документів та матеріалів для проведення робіт для потреб державної санітарно-епідеміологічної експертизи (технологія, діючий об'єкт тощо). Зазначеним переліком необхідність подання до органів санітарно-епідеміологічної служби копії документу, який підтверджує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту не передбачено.

Таким чином, відповідач в правовідносинах, що були предметом судового дослідження, діяв не на підставі та не в спосіб, що передбачені законами України, без з дотримання принципу рівності перед законом та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані дії.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про протиправність дій Головного управління Держсанепідслужби у Миколаївській області щодо відмови у проведенні державної санітарної експертизи діючих об'єктів (приміщень вул. Московська, 46, кв. 12, 13, 20, 21, вул. Московська, 52, кв. 9, пр-т Жовтневий, 340/2, кв. 64, вул. Дзержинського, 49/1 у м. Миколаєві) та видачі дозвільного документу на медичну практику, оскільки висновки контролюючого органу, в даному випадку, зроблені без дотримання процедури проведення відповідної експертизи, а тому є передчасними.

При цьому вимоги позивача належить задовольнити частково, зокрема визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні державної санітарно-епідеміологічної експертизи заявлених діючих обєктів для отримання ліцензії на медичну практику та зобов'язати відповідача провести державну санітарно-епідеміологічну експертизу щодо встановлення відповідності приміщень вимогам санітарних норм та правил для здійснення медичної практики, оскільки задоволення вимоги про зобов'язання видати документ довільного характеру вказувало б на втручання у дискреційні функції контролюючого органу, тільки до компетенції якого входить прийняття рішення про видачу дозвільного документу за наслідками проведеної експертизи.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 11, 70, 71, 86, 159-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Держсанепідслужби у Миколаївській області щодо відмови у проведенні державної санітарно-епідеміологічної експертизи діючого об'єкту - приміщень по вул. Московська, 46 кв. 12, 13, 20, 21 у м. Миколаєві для отримання ліцензії на медичну практику.

Зобов'язати Головне управління Держсанепідслужби у Миколаївській області провести державну санітарно-епідеміологічну експертизу щодо встановлення відповідності приміщення по вул. Московська, 46 кв. 12, 13, 20, 21 у м. Миколаєві вимогам санітарних норм та правил для здійснення медичної практики.

3. Визнати протиправними дії Головного управління Держсанепідслужби у Миколаївській області щодо відмови у проведенні державної санітарно-епідеміологічної експертизи діючого об'єкту - приміщення по вул. Московська 52 кв. 9 у м. Миколаєві для отримання ліцензії на медичну практику.

Зобов'язати Головне управління Держсанепідслужби у Миколаївській області провести державну санітарно-епідеміологічну експертизу щодо встановлення відповідності приміщення по вул. Московська 52 кв. 9 у м. Миколаєві вимогам санітарних норм та правил для здійснення медичної практики.

4. Визнати протиправними дії Головного управління Держсанепідслужби у Миколаївській області щодо відмови у проведенні державної санітарно-епідеміологічної експертизи діючого об'єкту - приміщення по пр. Жовтневий, 340/2 кв. 164 у м. Миколаєві для отримання ліцензії на медичну практику .

Зобов'язати Головне управління Держсанепідслужби у Миколаївській області провести державну санітарно-епідеміологічну експертизу щодо встановлення відповідності приміщення по пр. Жовтневий, 340/2 кв. 164 у м. Миколаєві вимогам санітарних норм та правил для здійснення медичної практики.

5. Визнати протиправними дії Головного управління Держсанепідслужби у Миколаївській області щодо відмови у проведенні державної санітарно-епідеміологічної експертизи діючого об'єкту- приміщення по вул. Дзержинського, 49/1 у м. Миколаєві для отримання ліцензії на медичну практику.

Зобов'язати Головне управління Держсанепідслужби у Миколаївській області провести державну санітарно-епідеміологічну експертизу щодо встановлення відповідності приміщення по вул. Дзержинського, 49/1 у м. Миколаєві вимогам санітарних норм та правил для здійснення медичної практики.

6. В іншій частині вимог відмовити.

7. Присудити з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Валео" 146 гривень 16 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І. В. Желєзний