Справа № 2а/243/23/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Київ К/800/15445/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Слов'янського міського центру зайнятості про визнання недійсним рішення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Слов'янського міського центру зайнятості про визнання недійсним рішення щодо зняття допомоги по безробіттю, зобов'язання прийняти рішення про поновлення права на отримання допомоги по безробіттю з 03.12.2012 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Слов'янським міським центром зайнятості протиправно, за відсутності передбачених законом підстав, прийнято рішення від 04.12.2012 №НТ121204, яким скорочено виплату допомоги по безробіттю на строк з 04.12.2012 по 03.03.2013.

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній ОСОБА_2 із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані рішення та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач 05.10.2012 звернувся до відповідача із заявою, на підставі якої відповідачем 12.10.2012 позивачеві надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 12.10.2012 по 06.10.2013.

Наказом від 04.12.2012 №НТ121204 позивачеві скорочено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» згідно з підпунктом 5 пункту 5 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та підпункту 5 пункту 5.4 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 №307 на строк з 04.12.2012 по 03.03.2013.

Вказуючи на протиправність зазначеного рішення, ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності наказу від 04.12.2012 №НТ121204 як такого, що прийнято на виконання повноважень, наданих відповідачеві пунктом 5 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за наявності факту недотримання позивачем рекомендацій щодо працевлаштування.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини першої статті 9 Закону України «Про зайнятість населення» право особи на соціальний захист у разі настання безробіття реалізується, у тому числі, шляхом надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства.

За приписами частини другої статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами соціальних послуг за цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення" є, зокрема, інформаційні та консультаційні послуги, пов'язані з працевлаштуванням.

Згідно з підпунктом 5 частини п'ятої статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк до 90 календарних днів у разі порушення умов і строку реєстрації та перереєстрації як безробітного, а також недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню.

Відповідно до підпункту 5.4 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 20.11.2000 №307, тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк до 90 календарних днів у разі недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" , які надані безробітному в письмовій формі, у тому числі неповідомлення про перетин державного кордону у період, визначений працівником центру зайнятості для самостійного пошуку роботи, - на строк не менше ніж 15 календарних днів.

Пунктом 13 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №219 встановлено, що громадяни, зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, і безробітні, повинні відповідно до письмових рекомендацій працівників державної служби зайнятості сприяти своєму працевлаштуванню, відвідувати центр зайнятості у визначений і погоджений з ними час, брати участь у семінарах, інших масових заходах, що проводяться державною службою зайнятості з метою надання допомоги громадянам у пошуку підходящої роботи і роботодавцям у доборі працівників.

Судами попередніх інстанцій із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що 07.11.2012 позивачеві надано письмову рекомендацію щодо відвідування семінару «Як розпочати свій бізнес» 04.12.2012 о 10 год., про що позивачем поставлений свій підпис у персональній картці .

У той же час, наведена рекомендація позивачем не виконана.

Враховуючи викладене, зважаючи на недотримання позивачем письмової рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо правомірності рішення відповідача про скорочення виплати допомоги по безробіттю на строк з 04.12.2012 по 03.03.2013 як такого, що прийнято на виконання повноважень, наданих пунктом 5 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», у зв'язку з чим вказує на обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: