Справа № 810/302/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року 810/302/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., секретар судового засідання Приходько Н.І., за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Левченко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и в:

27 січня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1) із позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (ДПІ, Інспекця) про скасування податкових повідомлень-рішень від 10 грудня 2014 року №3482//312 та №3483//313, вимоги про сплату боргу №Ф-45/ від 19 листопада 2014 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10 грудня 2014 року.

Зазначала, що твердження відповідача про нереальність операцій між позивачем і її контрагентом ФОП ОСОБА_4 не відповідає дійсності. Звертала увагу на наявність у позивача усіх необхідних і належно оформлених первинних документів, що підтверджують реальність операцій. Вказала, що платник податку не може нести відповідальність за порушення норм законодавства його контрагентом. Наголошувала, що висновки за наслідками перевірки позивача ґрунтуються на актах перевірки іншого платника податку і не підтверджуються належними доказами.

Посилаючись на невідповідність висновків Акта перевірки реальним обставинам здійснення позивачем господарської діяльності, згідно з вимогами чинного законодавства, просила скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, у тому числі і у письмових запереченнях. Вказала, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в Акті і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій. Стверджувала, що під час перевірки позивачем не надано комплекту перевізних документів, що підтверджують здійснення господарської діяльності та надання транспортних послуг. Посилалась на акти перевірки контрагента позивача, зокрема на невстановлення реальності здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_4 та підприємствами постачальниками/покупцями, у тому числі з покупцем послуг ФОП ОСОБА_1

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши інші докази, зокрема письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи із такого.

Як видно з Акта від 19 листопада 2014 року №3567/17-3/ (т.1 а.с.17-38), у період з 23 жовтня 2014 року по 12 листопада 2014 року проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

За висновками цього Акта, на переконання посадових осіб ДПІ, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 порушено вимоги:

- абзаців 1, 2 пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ФОП ОСОБА_1 завищено податковий кредит з податку на додану вартість на суму 44208,45 грн. (за операціями із ФОП ОСОБА_4 по періодах: за лютий 2013 року - на 4691,64 грн., за березень 2013 року - на 10358,30 грн., за квітень 2013 року - на 7150,20 грн., за травень 2013 року - на 5383,34 грн., за червень 2013 року - на 9191,65 грн., за липень 2013 року - на 7433,32 грн.);

- підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 138.2 статті 138, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, унаслідок чого занижено чистий дохід, який підлягає оподаткуванню на суму 221042,78 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік у сумі 36955,13 грн.;

- пункту 2 статті 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (занижено єдиний внесок на суму 22113,24 грн.);

- розділ ІІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом ДПА України від 24 грудня 2010 року №1020, та пункту 51.1 статті 51, абзацу «б» пункту 176.2 статті 176, пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, а саме: не включено відомості про фізичних осіб - суб'єктів господарської діяльності до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1-ДФ;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 177.10 статті 177, пункту 178.6 статті 178 Податкового кодексу України, наказу ДПА України від 24 грудня 2010 року №1025 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та порядку її ведення».

Не погоджуючись із висновками Акта перевірки, позивачем подано до ДПІ заперечення на нього (т.4 а.с.238-240).

Листом від 8 грудня 2014 року №11880/805/17-3 Інспекцією повідомлено ФОП ОСОБА_5, що висновок Акта перевірки залишено без змін (т.4 а.с.241-254).

На підставі Акта перевірки позивача 10 грудня 2014 року ДПІ прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення №3483//313, яким збільшено грошове зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у сумі 36955,13 грн. за основним платежем і на 10258,78 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.15);

- податкове повідомлення-рішення №3482//312, згідно якого збільшено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 44208,45 грн. за основним платежем і на 22104,23 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.16);

- рішення №3484//314 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1105,66 грн. (т.1 а.с.14).

Крім того, 19 листопада 2014 року ДПІ винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-45/, згідно якої позивача зобов'язано сплатити суми недоїмки із єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 22113,24 грн. (т.1 а.с.13).

Такі рішення та вимога прийняті у зв'язку із констатацією податковим органом відсутності фактичного здійснення господарської діяльності позивача із ФОП ОСОБА_4

У судовому засіданні представник позивача та представник відповідача визнали та підтвердили, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій були винесені виключно на підставі висновків податкового органу про заниження об'єкту оподаткування шляхом штучного формування валових витрат та безпідставно сформованого податкового кредиту за операціями із ФОП ОСОБА_4

У зв'язку із цим, спір у цьому випадку зводиться до з'ясування чи мало місце реальне здійснення господарських операцій між фізичними особами-підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрована 11 жовтня 2007 року (т.4 а.с.261).

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (надання транспортно-експедиційних послуг).

У ході судового розгляду встановлено, що 4 січня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування №04/01/13 (т.1 а.с.40), за умовами якого експедитор-перевізник (ФОП ОСОБА_4.) від свого імені та за рахунок експедитора-замовника (ФОП ОСОБА_1) забезпечує здійснення перевезення вантажів експедитора-замовника автомобільним транспортом, а експедитор-замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Експедитор-перевізник в інтересах експедитора-замовника виконує пов'язані з перевезенням транспортно-експедиційні операції: розроблення маршруту перевезення; пошук перевізника; організацію забезпечення відправлення та одержання вантажу; інші операції, пов'язані з перевезенням. Експедитор-перевізник організовує перевезення вантажів на підставі письмових заявок, що подаються експедитором-замовником, підписаних уповноваженим представником замовника і скріплених печаткою. Замовник несе повну юридичну відповідальність за достовірність інформації, що надається ним у заявці про характер вантажу і перевезення. Експедитор-перевізник надає автомобільний транспорт і забезпечує перевезення вантажу за маршрутом, визначеним у договорі-заявці, у строк, що вказаний у договорі-заявці. Заявка подається не менше, ніж за 24 години до подачі автомашини в пункт завантаження. Замовник-експедитор сплачує експедитору-перевізнику вартість транспортних послуг протягом 2 банківських днів з моменту отримання таких документів: товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури, актів виконаних робіт, податкової накладної.

З метою підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем подано до суду завірені належним чином копії наступних документів:

- договори-заявки (т.1 а.с.44, 51, 58, 66, 73, 80, 88, 98, 102, 113, 120, 127, 138, 142, 152, 160, 167, 174, 180, 187, 194, 205, 212, 220, 227, 234, 242, т.2 а.с.3, 7, 15, 23, 32, 39, 48, 55, 66, 75, 85, 95, 103, 110, 118, 126, 134, 143, 153, 160, 166, 173, 182, 191, 201, 214, 225, 233, 240, т.3 а.с.9, 16, 32, 34, 39, 45, 56, 64, 71, 78, 84, 91, 100, 111, 115, 125, 133, 144, 154, 163, 173, 183, 191, 201, 210, 218, 231, 237, т.4 а.с.3, 12, 20, 28, 35, 42, 50, 51, 67, 72, 79, 86, 97, 104, 111, 115);

- рахунки (т.1 а.с.45, 52, 59, 67, 74, 81, 89, 95, 103, 114, 121, 128, 135, 143, 153, 161, 168, 175, 181, 188, 195, 202, 213, 221, 228, 235, 243, 250, т.2 а.с.8, 16, 25, 33, 40, 49, 56, 67, 76, 86, 96, 104, 111, 119, 127, 135, 144, 154, 161, 167, 174, 183, 192, 198, 208, 215, 226, 234, 241, 248, т.3 а.с.1, 10, 17, 20, 23, 26, 40, 46, 57, 65, 72, 79, 85, 92, 101, 108, 116, 122, 134, 145, 155, 164, 174, 184, 192, 202, 211, 219, 224, 228, 238, 241, 244, т.4 а.с.5, 13, 21, 29, 36, 43, 54, 59, 64, 73, 80, 87, 94, 105, 112, 116);

- акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) (т.1 а.с.46, 53, 60, 68, 75, 82, 90, 96, 104, 115, 122, 129, 136, 144, 154, 162, 169, 176, 182, 189, 196, 203, 214, 222, 229, 236, 245, т.2 а.с.1, 9, 17, 26, 34, 41, 50, 57, 68, 77, 87, 97, 105, 112, 120, 128, 136, 146, 155, 162, 168, 175, 184, 193, 199, 209, 216, 227, 235, 242, 249, т.3 а.с.2, 11, 18, 21, 24, 27, 41, 47, 58, 66, 73, 80, 86, 93, 102, 109, 117, 123, 136, 146, 156, 166-167, 175, 185, 193, 203, 212, 220, 225, 229, 239, 242, 245, т.4 а.с.6, 14, 22, 30, 37, 44, 53, 60, 65, 74, 81, 88, 95, 106, 114, 117);

- податкові накладні (т.1 а.с.47, 54, 61, 69, 76, 83, 91, 97, 105, 116, 123, 130, 137, 145, 155, 163, 170, 177, 183, 190, 197, 204, 215, 223, 230, 237, 244, т.2 а.с.2, 10, 18, 27, 35, 42, 51, 58, 69, 78, 88, 98, 106, 113, 121, 129, 137, 145, 156, 163, 169, 176, 185, 194, 200, 210, 217, 228, 236, 243, 250, т.3 а.с.3, 12, 19, 22, 25, 28, 42, 48, 59, 67, 74, 81, 87, 94, 103, 110, 118, 124, 135, 147, 157, 165, 176, 186, 194, 204, 213, 221, 226, 230, 240, 243, 246, т.4 а.с.4, 15, 23, 31, 38, 45, 52, 61, 66, 75, 82, 89, 96, 107, 113, 118);

- виписка по рахунку на підтвердження здійснення оплати за отримані послуги (т.4 а.с.119-151).

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що надані ФОП ОСОБА_4 послуги використані безпосередньо у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 з метою належного виконання договірних зобов'язань останньої, як експедитора-перевізника, перед іншими контрагентами (ТОВ «Богуславський завод продтоварів», ТОВ «Прайм-П», ТОВ «ВЕСО», ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів», ТОВ «Транс-Гнівань», ДП «Експерементальний завод медпрепаратів ІБОНХ НАН України», ТзДВ «ЖЛ», ТОВ «ДКЛ», ПрАТ «ПВЗ», ФОП ОСОБА_6, ПП «Полтава Парітет», ТОВ «ТД «Морісоль», ТОВ «Торговий Дім «Богуславна», ТОВ «Гермес Лайн», ТОВ «ДХ ТРАНС», ДП «Ремонтажсервіс», ТОВ «Агросфера», ДП «ФМ Ложістік Дніпро», ПОСП «Уманський тепличний комбінат», ПП «Вікторія транс Україна», ТОВ «Простір», ТОВ «Будівельний двір БКР», ТОВ «КСК Капітал», ТОВ «Гермес Лайн», ТОВ «АгроСфера», ПП «Полтавський вентиляторний завод», ТОВ «Торговий Дім модекс», ПП «Промтранссоюз», ФОП ОСОБА_7, ТОВ «Плазатрейд», ТОВ «Грано», ТОВ «Форт Сервіс», ФОП ОСОБА_8, ТОВ «DSV Україна», ТОВ «Візара», ПП «Ніко-Львів», ТОВ «Солепереробна Компанія», ФОП ОСОБА_9, ПП «Віктор і К»). На підтвердження цього подано завірені копії договорів-заявок, заявок-договорів на перевезення автотранспортом, заявок на організацію автомобільних перевезень вантажів, податкових накладних, актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), товарно-транспортних накладних, видаткових накладних (т.1 а.с.41-43, 48-50, 55-57, 62-65, 70-72, 77-79, 84-86, 92-94, 99-101, 106-112, 117-119, 124-126, 131-134, 139-141, 146-151, 156-159, 164-166, 171-173, 178-179, 184-186, 191-193, 198-201, 206-211, 216-219, 224-226, 231-233, 238-241, 246-249, т.2 а.с.4-6, 11-14, 19-22, 24, 28-31, 36-38, 43-47, 52-54, 59-65, 70-74, 79-84, 89-94, 99-102, 107-109, 114-117, 122-125, 130-133, 138-142, 147-152, 157-159, 164-166, 170-172, 177-181, 186-190, 195-197, 202-207, 211-213, 218-224, 229-232, 237-239, 244-247, т.3 а.с.4-8, 13-15, 29-31, 33, 35-38, 43-44, 49-55, 60-63, 68-70, 75-77, 82-83, 88-90, 95-99, 104-107, 112-114, 119-121, 126-132, 137-143, 148-153, 158-162, 168-171, 177-182, 187-190, 195-200, 205-209, 214-217, 222-223, 227, 232-236, 247-250, т.4 а.с.1-2, 7-11, 16-19, 24-27, 32-34, 39-41, 46-49, 55-58, 62-63, 68-71, 76-78, 83-85, 90-93, 98-103, 108-110).

Суд звертає увагу, що у більшості здійснених операцій товарно-транспортні накладні наявні.

Також представник позивача звертала увагу, що ФОП ОСОБА_1 мала фінансово-господарські взаємовідносини за період, який підлягав податковій перевірці, не лише із ФОП ОСОБА_4, а й із іншими контрагентами. При цьому, в Акті перевірки позивача не вказано порушень щодо операцій з такими контрагентами, хоча під час проведення перевірки надано подібні за видом та змістом первинні документи, як і по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_4 (товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт, видаткові накладні кінцевих одержувачів товару). Оригінали таких документів (щодо господарських операцій за договорами із іншими контрагентами позивача) було вибірково оглянуто у судовому засіданні, за результатами чого з'ясовано, що такі документи дійсно за формою, змістом тощо подібні до тих, які оформлювалися по взаємовідносинам із ФОП ОСОБА_4

На запитання суду чому Інспекцією не висловлено претензій стосовно інших операцій за договорами на транспортно-експедиторське обслуговування за відповідний період, виконання зобов'язань за якими оформлювалося аналогічними документами, як і по взаємовідносинам із ФОП ОСОБА_4, представник відповідача у судовому засіданні вказала, що підставою для констатації податковим органом порушень за операціями з ФОП ОСОБА_4 була перш за все інформація викладена в Актах документальних перевірок такого контрагента позивача (щодо невстановлення реальності здійснення операцій ФОП ОСОБА_4 із її контрагентами).

Судом з'ясовано, що ФОП ОСОБА_1. перед підписанням досліджуваного договору, з метою запобігання укладенню правочину із недобросовісним суб'єктом господарювання, учинила низку дій щодо перевірки правосуб'єктності та добросовісності ФОП ОСОБА_4, зокрема отримала копії виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, довідки ДПІ про перебування на обліку в податкових органах, свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість, витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно названого контрагента (т.4 а.с.255-260).

Також, позивачем подано копії книги обліку доходів і витрат за 2013 рік, податкових декларацій разом із додатком 5, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних (т. 4 а.с.178-228, т.5 а.с.5-250, т.6 а.с.1-4).

У судовому засіданні та письмових запереченнях представник податкового органу вказала, що до перевірки не надано товарно-транспортні накладні, які б відповідали вимогам, що визначені як необхідні для первинних документів. При цьому, не зазначила чому такі документи вважає первинними.

У той же час, представник позивача вказала, що товарно-транспортні накладні не є обов'язковими документами та не мають статусу первинних документів. Пояснила, що товарно-транспортна накладна є супровідним документом до вантажу, що містить державний номер автомобіля та прізвище водія, перелік вантажу, підписи та штампи постачальника, покупця та перевізника, тому, зважаючи на те, що позивач на виконання договорів із транспортно-експедиторського обслуговування знаходила безпосередніх перевізників, а не самостійно перевозила вантаж, тому у позивача відсутні деякі із транспортних накладних.

Крім того, представником позивача надано письмові пояснення за підписом ФОП ОСОБА_4, в яких зазначено, що станом на 1 квітня 2015 року основним видом її діяльності є діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту та інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний). Вказала, що перебуває на обліку у Білоцерківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області, податковий борг - відсутній; має зареєстроване свідоцтво платника податку на додану вартість; запис про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - відсутній. Звертала увагу, що завданням її господарської діяльності є пошук транспорту (перевізника) в найкоротші терміни по мінімальній вартості і доставка товару клієнту (замовнику, покупцю). Також вказала, що ціни на доставку вантажу (товару) встановлюються, виходячи із середніх цін на перевезення вантажу по території Україні та враховуючи пропозиції на конкретний момент. Пояснила, що після отримання замовлення на перевезення вантажу здійснюється пошук транспорту (перевізника) - засобами телефонного зв'язку повідомляються постійні перевізники, з якими вже є підписані договори на перевезення товару; по мірі необхідності розміщуються оголошення на сайті: http://lardi-trans.com та/або телефонують самостійно по оголошенням. Перший, хто підтвердить наявність транспорту на перевезення вантажу (товару) нижче ціни, ніж та, що зазначена в замовленні або дорівнює їй, - ставить авто під завантаження. Первинне підтвердження наміру постановки автомобіля відбувається телефоном або іншими засобами комунікації, після взаємної згоди закріплюється рейс за експедитором/перевізником і йому відправляється заявка із зазначенням точного маршруту, дати завантаження/вивантаження та інших даних. Одному перевізнику може бути направлено від однієї до декількох заявок в день і одна узагальнююча заявка, вона включає основні дані кожної заявки, фрахт, маршрут, найменування клієнта, дату завантаження/вивантаження, порожню графу для прізвища водія і номера машини. У такому реєстрі експедитор/перевізник заповнює порожню графу: «ПІБ» водія і номери автомобіля, ставить підпис і печатку або штамп, і надсилає менеджеру, факсом або на електронну пошту. Також є випадки на етапі первинного узгодження, коли експедитор вже знає номер автомобіля і прізвище водія, які повідомляються телефоном і заповнюються в заявці ще до її підписання експедитором, у результаті інколи є внесені дані, а по деяких рейсах - дані вносяться самим експедитором. Після ідентифікації водія йому виписують документи, видаткову накладну та товарно-транспортну накладну. Водій ставить свій підпис на транспортній та видатковій накладних і їде на завантаження; вантаж перевіряється, після чого водію видається видаткова і товарно-транспортна накладні, і він відбуває на вивантаження; вивантажується, клієнт (замовник, покупець) ставить свій підпис і печатку (якщо вона є) на транспортній накладній та віддає її водію; водій відправляє транспортну накладну експедитору/перевізнику, а перевізник готує пакет документів: акт виконаних робіт, рахунок, податкову накладну (з 1 січня 2015 року в паперовому вигляді не надається), транспортну накладну. Екземпляр акта виконаних робіт експедитора/перевізника направляється йому поштою. На цьому перевезення вантажу (товару) вважається виконаним (т.6 а.с.46).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

У силу положень статей 185, 187, 198, 200, 201 Податкового кодексу України право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за сукупності таких елементів: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та формування податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За визначенням підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати у розумінні цього кодексу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником).

До складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом 2 цього Кодексу.

За нормами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами пунктів 177.1 та 177.2 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З метою встановлення факту здійснення господарських операцій судом з'ясовувалися, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарських операцій; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності їх учасників; зв'язок між фактом придбання послуг, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення оподатковуваного доходу та податкового кредиту з податку на додану вартість; податковий кредит та валові витрати вважаються сформованими правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України, саме на такі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій визначено первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та підтверджують їх здійснення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні»).

Витрати для цілей визначення податкового кредиту із податку на додану вартість і оподатковуваного доходу мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів, робіт чи послуг або в разі якщо придбані товари, роботи чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та враховуватися при визначенні оподатковуваного доходу навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Також суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення, на підставі якого визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймається податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Наявність певної інформації, одержаної від інших підрозділів податкової служби чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не оформлена рішеннями суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише підставу для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності платнику податків його контрагентом ніякі товари не постачались.

Крім того, обов'язок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення податкового законодавства є персоніфікованим. Визначення податкових зобов'язань платнику податків не може ставитись у пряму залежність від виконання податкових обов'язків його контрагентом. Тобто, в основу притягнення позивача до податкової відповідальності не може бути покладено висновки Актів перевірок його контрагента без фактичного встановлення порушень податкового законодавства самим позивачем.

Суд враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», згідно з якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Судом з'ясовано, що позивачем вжито необхідних заходів щодо перевірки наявності податкової правосуб'єктності у свого контрагента та його спроможності виконувати зобов'язання за відповідним договором.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на момент вчинення та виконання господарського договору ФОП ОСОБА_4 була належним чином зареєстрована як фізична особа-підприємець, мала право укладати правочини, була зареєстрована платником податку на додану вартість і мала право виписувати податкові накладні.

Щодо відсутності у позивача деяких товарно-транспортних накладних, то сама собою наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд зазначає, що під час розгляду справи суду були надані відповідні податкові накладні та первинні документи; досліджувані операції належним чином відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача; встановлено їх зв'язок із господарською діяльністю позивача та факт проведення розрахунків за надані послуги. Суд звертає увагу, що доказів, які б вказували на недійсність чи підробку податкових накладних, первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам Інспекція суду не надала.

Зважаючи на викладене, податковим органом не доведено, що зазначені господарські операції не відбулися реально, не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність законодавчо визначених обставин, що позбавляли б позивача права на формування податкового кредиту та врахування відповідних витрат при визначенні доходу, який підлягає оподаткуванню, не доведено недобросовісності позивача; а доводи позивача про реальне здійснення операцій із ФОП ОСОБА_4 є неспростованими.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про протиправність висновків податкового органу щодо завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 44208,45 грн. та заниження чистого доходу, який підлягає оподаткуванню за 2013 рік на суму 221042,78 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік у сумі 36955,13 грн.

У зв'язку із цим, податкові повідомлення рішення від 10 грудня 2014 року №3482//312 та №3483//313 підлягають визнанню протиправними і скасуванню.

Крім того, на підставі твердження податкового органу про заниження позивачем чистого доходу, який підлягає оподаткуванню за 2013 рік на суму 221042,78 грн., констатовано заниження суми єдиного соціального внеску на загальну суму 22113,24 грн., що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу за 2013 рік та винесено вимогу про сплату боргу №Ф-45/ від 19 листопада 2014 року і рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10 грудня 2014 року №3484//314.

Оскільки, як встановлено судом вище, такі висновки не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому, відповідно, вимога про сплату боргу №Ф-45/ від 19 листопада 2014 року та рішення №3484//314 від 10 грудня 2014 року також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Також суд враховує закріплені у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, на дотримання яких адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

На підставі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Як встановлює частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 273,50 грн. згідно платіжного доручення №2775 від 22 грудня 2014 року, доказів понесення інших судових витрат не надано. Тому судові витрати щодо сплати судового збору у вказаній сумі підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області №3482//312 від 10 грудня 2014 року та №3483//313 від 10 грудня 2014 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-45/ від 19 листопада 2014 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №3484//314 від 10 грудня 2014 року

Стягнути із Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 273 (двісті сімдесят три) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 20 квітня 2015 р.