Справа № 813/2007/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22 квітня 2015 року №813/2007/15

м.Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сасевич О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2015 року і зобов'язання зняти арешт, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, в якій просить:

-«скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 23.02.2015 року, винесену у виконавчому провадженні №45245605 щодо нерухомого майна (квартири), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1»;

-«зобов'язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції зняти арешт №8828560, що накладений на квартиру АДРЕСА_1».

Так, порядок звернення до адміністративних судів, порядок здійснення адміністративного судочинства тощо, визначений Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 104 КАС України, позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

За правилами, встановленими пунктом третім частини першої статті 107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає вона вимогам, встановленим статтею 106 КАС України.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали, суддею встановлено, що таку подано без додержання вимог, визначених ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно п.п.2, 3 ч.1 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві зазначається ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є та ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі.

Частиною 4 статті 181 КАС України передбачено, що про подання позовної заяви суд повідомляє відповідача за допомогою кур'єра, телефону, факсу, електронної пошти чи іншого технічного засобу зв'язку не пізніше наступного дня після відкриття провадження у справі. Протягом одного дня з дня одержання такого повідомлення відповідач зобов'язаний отримати в суді копію позовної заяви та доданих до неї документів.

У відповідності до ч.5 ст.181 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Отож, враховуючи скорочені строки розгляду справи (протягом десяти днів після відкриття провадження у справі) з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби (відповідно до ч.5 ст.181 КАС України) та, як вбачається із матеріалів адміністративного позову, у порушення припису норм п.п.2, 3 ч.1 ст.106 КАС України, таких даних позивачем не вказано, тому суд зобов'язаний вимагати, щоб відомості про сторін та їх представників були якомога детальнішими та повними, оскільки це має важливе значення для повідомлення осіб, які беруть участь у справі для забезпечення їх явки у судове засідання.

Відповідно до пункту четвертого частини першої та частини другої статті 106 КАС України, у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Письмовими доказами є документи, які за змістом частини 2 статті 69, частини 4 статті 79, пункту 6 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України подаються в оригіналах або належним чином засвідчених копіях.

У контексті наведених норм встановлено, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, що викладені у позовній заяві, а також не зазначено причин неможливості їх надання разом із позовною заявою.

Частиною 2 статті 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Із аналізу статті 181 КАС України, яка регулює порядок розгляду судами позовних заяв з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби вбачається, що до компетенції адміністративних судів відносяться справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби щодо виконання рішень в адміністративних справах, інших органів чи посадових осіб, що можуть виконуватися примусово, для яких не встановлено іншого порядку судового оскарження. Звернутися до адміністративного суду із позовною заявою мають право учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій.

При цьому, рішення та дії державного виконавця щодо накладення арешту/опису майна є виконавчими діями, що вчиняються в межах виконавчого провадження, тому адміністративна справа щодо таких рішень/дій може розглядатися адміністративним судом лише в порядку, визначеному статтею 181 КАС України.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, останній не є учасником виконавчого провадження, а отже, він не є, передбаченим статтею 181 КАС України, суб'єктом звернення до адміністративного суду.

Таким чином, спір не є публічно-правовим, оскільки за суб'єктним складом, характером і змістом зазначених позивачем правовідносин не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, яке надано у пункті 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права, припинення дії, яка порушує право та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Так, статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У відповідності із пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», питання звільнення майна з-під арешту повинно вирішуватися в порядку цивільного або господарського судочинства, оскільки предметом такого спору є захист права власності.

Таким чином, в даному випадку, має місце спір приватноправового характеру, що, в свою чергу, виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Більш того, як встановлено, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач не зазначає конкретних норм законодавства у сфері публічно-правових відносин, які на його думку порушив відповідач.

Згідно з частиною четвертою статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її підписання.

Так, у порушення вказаної вимоги позивачем не зазначено дати підписання позову.

Частинами 2-3 статті 56 КАС України визначено, що представником може бути фізична особа, яка, відповідно до частини другої статті 48 цього Кодексу, має адміністративну процесуальну дієздатність. Представники беруть участь в адміністративному процесі на основі договору або закону.

Документи, що підтверджують повноваження представників закріплені ст.58 КАС України.

Згідно із ч.ч.1, 3 вищенаведеної статті Кодексу, повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю. Оригінали довіреностей або засвідчені підписом судді копії з них приєднуються судом до справи.

Згідно із п.10 ст.34 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-XII, засвідчення вірності копії (фотокопій) документів і виписок з них є нотаріальною дією.

Відповідно до положень ст.76 Закону України «Про нотаріат», вірність копії з копії документа може бути засвідчена нотаріусом, посадовою особою органу місцевого самоврядування, якщо вірність копії засвідчена в нотаріальному порядку або якщо ця копія видана підприємством, установою, організацією, що видала оригінал документа.

Як вбачається із позовної заяви, така від імені позивача підписана представником ОСОБА_2 Однак, на підтвердження своїх повноважень представником позивача було надано «копію» (як вказала остання) довіреності від 04.03.2015 року, яка не засвідчена у встановленому законом порядку.

У відповідності до положень ч.1 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, вважаю, що вищенаведене унеможливлює вирішити питання про відкриття провадження у справі, а тому позовну заяву належить залишити без руху та встановити позивачу строк для усунення її недоліків.

При усуненні недоліків позовної заяви позивачу необхідно врахувати вимоги глави 4 «Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів», затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №1149 від 12.12.2007 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19.12.2007 року за №1383/14650.

Керуючись ст.ст.106, 108, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В :

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2015 року і зобов'язання зняти арешт.

Позивачу усунути у строк включно до 30 квітня 2015 року недоліки позовної заяви, що зазначені у мотивувальній частині даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що у разі неусунення вказаних недоліків у строк до 30 квітня 2014 року включно, позовна заява, яку залишено без руху, підлягає поверненню.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Сасевич О.М.