Справа № 809/3061/14
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Справа № 10765/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

Головуючого судді: Сеника Р.П.,

Суддів: Хобор Р.Б., Попко Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Снятівському районі Головного управління Міндоходів в Івано - Франківській області на постанову Івано -Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Снятинському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №86401-15 та №86402-15 від 22.08.2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

24.09.2014 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Снятинському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 86401-15 та № 86402-15 від 22.08.2014 року.

Вимоги адміністративного позову мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняте відповідачем неправомірно, не можуть вважатися обґрунтованими, суперечать фактичним обставинам справи та не відповідають чинному законодавству, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Постановою Івано- Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року адміністратьивний позов задоволений повністю, визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Снятинському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області від 22.08.2014 року №86401-15 від 22.08.2014 року №86402-15.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на те, що з набранням чинності змін до Податкового Кодексу та враховуючи узагальнюючу податкову консультацію щодо орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.01.2014 року № 25, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, повинен відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК та не може бути меншою з-х відсотків нормативної грошової оцінки, а відповідно до умов договору розмір орендної плати повинен бути переглянутий.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, але змін до договору оренди земельної ділянки щодо збільшення розміру орендної плати за землю сторони не вносили. За таких обставин податковий орган неправомірно визначив податкове зобов'язання з орендної плати, , а тому така позовна вимога підлягає задоволенню.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст. 13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що між Снятинською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області та громадянином ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки від 20.12.2012 року. Згідно п. 1 Договору оренди від 20.12.2012 року, Орендодавець здає в оренду Орендарю на підставі розпорядження Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 19.12.2012 року № 535 згідно розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею - 44,9998 га для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту АДРЕСА_1.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить - 1 403 894,80 (один мільйон чотириста три тисячі вісімсот дев'яносто чотири) грн. 80 коп.

Згідно п. 9 Договору оренди, орендна плата за оренду зазначеної земельної ділянки згідно розпорядження Снятинської районної державної адміністрації від 19.12.2012 року № 535, встановлюється сторонами відповідно до статті 288.5.1. Податкового кодексу України для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку; до статті 272.1.1. ставка податку за один гектар сільськогосподарських угідь встановлюється у розмірі 0,1 % від нормативно- грошової оцінки одиниці площі ріллі. Отже, виходячи із умов даного пункту, орендна плата становить 1404,00 (одна тисяча чотириста чотири грн. 00 коп.) грн. Отже, слідуючи умовам Договору оренди щодо сплати орендної плати.

Позивачем сплачено суму в 1404,00 грн. в рахунок сплати орендної плати за 2014 рік.

Не дивлячись на вказане, 02.09.2014 року позивач отримав від ДПІ у Снятинському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області податкові повідомлення-рішення від 22.08.2014 року № 86401-15 та від 22.08.2014 року № 86402-15. Згідно вказаних податкових повідомлень-рішень, ДПІ вимагає у позивача сплати за оренду землі 31731,00 грн. та 346,16 грн. відповідно.

Проте, зміни до договору оренди земельної ділянки щодо збільшення розміру орендної плати за землю сторони не вносили. За таких обставин податковий орган неправомірно визначив податкове зобов'язання з орендної плати.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ч. 1 ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Граничний розмір мінімальної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, згідно ст. 288 ПК України, станом на 20.12.2012 року (момент укладання договору) становив 0,1 %.

Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, справляється виключно у грошовій формі.

При цьому, ст. 654 ЦК України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. Крім цього, згідно п. 36 Договору оренди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Разом із тим слід зауважити, що державна податкова служба відповідно до ст. 19-1 ПК України, як контролюючий орган виконує такі функції, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів. Проте ініціативою вносити зміни в договори оренди землі відповідно до вимог ЗК України та Закону України «Про оренду землі», наділена одна зі сторін цих договорів, якою у справі, що розглядається, є районна державна адміністрація - орган державної влади, через який державою реалізовано право власності на передані в оренду земельні ділянки, що знаходяться у державній власності.

Договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов'язковість його виконання сторонами тощо. Суб'єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства. Якщо ж договір пов'язаний зі сплатою податків і, на думку суб'єкта владних повноважень, спрямований на ухилення від їх сплати, останній, за допомогою адміністративних заходів, уповноважений відновити публічний порядок.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, суд вважає ДПІ не має право проводити автоматичні зміни орендної палати та відповідно, донарахування ДПІ суми податкового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями.

Така позиція вирішення аналогічних спорів має місце в практиці Верховного суду України, який зокрема в своїй постанові від 11 червня 2013 року в справі за позовом Закритого акціонерного товариства "Кримвтормен" до відповідача ДПІ у Балаклавському районі м. Севастополя дійшов до висновку про те, що зміна розміру кредитної плати за договором оренди землі може бути впроваджена не в порядку адміністрування цих відносин навіть на підставі змін до податкового законодавства, а виключно в порядку цивільно-правових відносин, що передбачають внесення відповідних змін до діючого договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст.ст. 160, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Снятівському районі Головного управління Міндоходів в Івано - Франківській області - залишити без задоволення.

Постанову Івано -Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року у справі № 809/3061/14- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р.П. Сеник

Судді Р.Б. Хобор

Я.С. Попко