Справа № 826/6610/14
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Київ К/800/53775/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.
Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М.

за участю секретаря Титенко М.П.
за участю представників:
позивача:не з'явився
відповідача:Мосунова Ю.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі

Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014

у справі № 826/6610/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтез Ресурс»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі

Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового

повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2014 у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНТЕЗ РЕСУРС» (надалі - позивач, ТОВ «СІНТЕЗ РЕСУРС») відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 апеляційну скаргу ТОВ «Сінтез ресурс» задоволено; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2014 скасовано та постановлено нову, якою позовні вимоги ТОВ «Сінтез ресурс» задоволено; скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № від 08.05.2014.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити ТОВ «Сінтез ресурс» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначив зокрема, що вимоги податкового законодавства ним не порушено, а тому рішення суду апеляційної інстанції є законним та обгрутнованим.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності нарахування ТОВ «СІНТЕЗ РЕСУРС» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення податку на додану вартість за січень 2014 року в розмірі 127656538,00 грн.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки № 100/26-59-15-02-27 від 29.04.2014 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2014, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 127656538,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 63828269,00 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем до податкового органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2014 року, у рядку 19 якої позивач визначив 4721934,00 грн. розмір від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту; у рядку 23.1 зазначеної декларації ТОВ «Сінтез ресурс» визначило суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника в банку у розмірі 127656538,00 грн. Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту сформовано позивачем з урахуванням залишку від`ємного значення, нарахованого за попередні звітні (податкові) періоди, а саме: вересень 2013 року, грудень 2013 року, січень 2014 року.

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту за вказаний період ТОВ «Сінтез Ресурс» надано: договори, податкові накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт, специфікації, товарно-транспортні накладні, банківські виписки.

Згідно з підпунктами 200.1 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до підпункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності у позивача правових підстав для формування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, оскільки ним належним чином підтверджено суми податку на додану вартість сплачені за укладеними з контрагентами правочинами. При цьому, податковим органом не заперечується факт реального здійснення господарських операцій позивача з контрагентами.

Доводи касаційної скарги щодо безпідставності включення позивачем до звітного податкового періоду сум від'ємного значення отриманого за попередні періоди колегією суддів до уваги не беруться, оскільки визначальною умовою бюджетного відшкодування визначеного від'ємного значення суми податку на додану вартість є його фактична сплата за здійсненими господарськими операціями.

При цьому, слід зазначити, що законодавством не обмежено право платника податків на включення сум до бюджетного відшкодування, що сформувались в попередніх звітних періодах та не заявлялись до відшкодування у таких періодах.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не бере до уваги доводи податкового органу щодо наявності дебіторської заборгованості позивача перед ДП «Запорізький титано-магнієвий комбінат», ПрАТ «Кримський титан», ПАТ «Сумихімпром», оскільки, як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем сплачено відповідні суми на підставі укладених договорів та отримані податкові накладні.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про недоведеність факту порушення позивачем податкового законодавства та про неправомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. ч.3 ст. 160, 210, 214, 215, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 у справі № 826/6610/14 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна