Справа № 815/548/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/548/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токмілової Л.М.,

за участю: секретаря - Мороз А.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ейсмонт І.С.,

представник третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3 або позивач) до Прокуратури Одеської області (надалі - прокуратура або відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Одеської області №3054 від 24.12.2014р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині звільнення з посади старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Прокуратури Одеської області ОСОБА_3 (надалі - оскаржуваний наказ) та поновити його на вказаній посаді.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач зазначив, що обіймав посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Прокуратури Одеської області. Позивачу надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22.09.2014р. по 24.04.2016р. включно. Але Наказом прокуратури №3054 від 24.12.2014р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_3 звільнено з займаної посади за порушення вимог ст. 46 Закону України «Про прокуратуру», присяги працівника прокуратури, статей 10, 15, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури. Позивач не погоджується з зазначеним наказом, вважає його таким, що прийнятий безпідставно усупереч нормам законодавства, порушує його законні права та інтереси, посилаючись на ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, відповідно до якої дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку. Крім того, позивач зазначив, що під час службової перевірки не здійснені заходи, передбачені п. 10 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України. Як стверджує позивач, службове розслідування проведено поверхнево, без з'ясування реальних обставин, свідки подій допитані не були, не взяті до уваги пояснення позивача. При цьому відповідач не надав можливості ОСОБА_3 ознайомитися з Висновком службового розслідування до його подання на розгляд керівнику, чим був позбавлений права представлення своїх заперечень на нього, що є прямими порушенням п. 18 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України. Із вказаним висновком позивач ознайомився лише 14.01.2015р. Крім того, позивач вважає безпідставним посилання відповідача на протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, вчинене ОСОБА_3, адже в порушення вимог чинного законодавства ОСОБА_3 не отримував зазначеного протоколу. Також позивач стверджує, що в наказі про звільнення жодним чином не аргументовано застосування дисциплінарно стягнення саме у вигляді звільнення з точки зору його відповідності ступеню вини та тяжкості проступку. При прийнятті відповідачем рішення про звільнення також не враховано, що протягом перебування на службі позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити їх.

Представник відповідача в судовому засіданні заявила, що Прокуратура Одеської області не визнає позовні вимоги ОСОБА_3 та вважає, що вони є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. При цьому представник прокуратури зазначила наступне. Підставою для видання наказу про звільнення позивача слугувало те, що 19.12.2015р. о 14-08 до чергової частини Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області надійшло повідомлення від працівників готелю «Форсаж», що знаходиться по вул. Князя Володимира, 109, у м. Рівне, про те, що невідомі особи грубо порушують громадський порядок. Працівниками міліції, що прибули на виклик, встановлено, що старший прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3, знаходячись у вищевказаному готелі, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, ображав нецензурною лайкою персонал готелю та осіб, що там мешкають, поводив себе зухвало, висловлював заклики, що підтримують сепаратизм, на неодноразові зауваження та вимоги припинити протиправну поведінку не реагував. У зв'язку з цим органами внутрішніх справ стосовно ОСОБА_3 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП («Дрібне хуліганство»). Окрім цього, вказана подія стала предметом обговорення у засобах масової інформації та викликала негативний громадський резонанс і негативно вплинула на авторитет органів прокуратури. Таким чином, старшого прокурора області ОСОБА_3 наказом прокурора області від 24.12.2014р. №3054к притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення з займаної посади за вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури. Проступком, який ганьбить честь і гідність, порочить працівників прокуратури, є дія чи бездіяльність, яка, хоч і не є злочинною, але за своїм характером не сумісна з високим званням прокурора і робить неможливим виконання ним своїх службових обов'язків; грубе порушення загальноприйнятих норм і правил поведінки, що принижує авторитет державної служби - органів прокуратури. Прокурори зобов'язані сприяти підвищенню позитивного іміджу та авторитету органів державної влади та прокуратури зокрема, дорожити своїм ім'ям та статусом, не допускати невитриманості у висловлюваннях, уникати ситуацій, що дискредитують державний орган або ганьбить репутацію прокуратури. Таким чином, прокурор області дійшов висновку, що ОСОБА_3, обіймаючи посаду старшого прокурора прокуратури Одеської області, ігноруючи морально-етичні норми, в порушення вимог Закону України «Про прокуратуру» і Дисциплінарного статуту прокуратури України, вчинив проступок, який порочить його як працівника прокуратури, шкодить авторитету органів прокуратури, дискредитує державний орган та ганьбить його репутацію. У даному випадку «ганебний випадок» є оціночною категорією. Рішення про визначення вчинку, скоєного підлеглим працівником, ганебним, належить саме керівнику прокуратури.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Відтак суд ухвалив продовжити розгляд справи за даної явки.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, допитавши у судовому засіданні свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.10.2002р. Наказом Прокурора Одеської області №211 ОСОБА_3, прийнято на роботу в органи прокуратури Одеської області і призначено на посаду старшого помічника прокурора м. Іллічівська з 01.10.2002р. зі строком стажування до одного року (а.с.92).

31.01.2011р. ОСОБА_3 складено присягу працівника прокуратури (а.с. 68).

06.02.2013р. Наказом Прокурора Одеської області №183к ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора прокуратури м. Одеси на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 4-х річного віку ОСОБА_6, звільнивши його з посади старшого прокурора прокуратури м. Іллічівська (а.с.102, зворотній бік).

11.10.2013р. Наказом прокурора Одеської області №2164к, у зв'язку зі зміною в структурі та штатному розписі прокуратури Одеської області, відповідно до Наказу Генерального прокурора України від 07.10.2013р. №114ш, керуючись ст. 16 Закону України «Про прокуратуру», ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області (а.с. 107).

21.03.2014р. Наказом прокурора Одеської області №415к ОСОБА_3 призначено на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області (Т.1, а.с. 110).

02.09.2014р. Наказом прокурора Одеської області №2064к за неналежне виконання службових обов'язків, яке виразилося у порушенні вимог ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень на особистому прийомі в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011р. №9гн при розгляді звернень громадян, ОСОБА_3 оголошено догану (Т.1, а.с. 133).

Крім того, Наказом Прокурора Одеської області від 24.03.2009р. №205к позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов'язків, грубе порушення порядку та строків вирішення звернень громадян (Т.1, а.с.130).

18.09.2014р. позивачем на ім'я Прокурора Одеської області Приза А.А. подано рапорт про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 22.09.2014р. (Т.1, а.с.112).

19.09.2014р. на підставі вказаного рапорту та свідоцтва про народження Наказом прокурора Одеської області №2220к ОСОБА_3 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 22.09.2014р. по 24.04.2016р. (Т.1, а.с.112, зворотний бік).

24.12.2014р. Наказом №3054к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення вимог ст. 46 Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, статей 10, 15, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури ОСОБА_3 звільнено із займаної посади (надалі - оскаржуваний наказ) (Т.1, а.с. 134).

Незгода із даним наказом спричинила звернення позивача до адміністративного суду.

Повно та всебічно оцінивши відповідно до Закону та на підставі внутрішнього переконання надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 та неможливість їх задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 123 Конституції України встановлено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про прокуратуру» повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Порядок прийняття на службу до органів прокуратури, порядок її проходження та звільнення регулюються нормами Закону України «Про прокуратуру», а також Дисциплінарним статутом прокуратури України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року-XII (надалі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про прокуратуру» прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. Особи, які не мають досвіду практичної роботи за спеціальністю, проходять в органах прокуратури стажування строком до одного року. Порядок стажування визначається Генеральним прокурором України.

Підстави для звільнення працівників прокуратури встановлено ст. 46-2 ЗУ «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках: 1) недотримання пов'язаних із проходженням служби в органах прокуратури вимог, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону, та інших вимог і обмежень, які встановлюються законом; 2) порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття; 3) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо них; 4) за результатами атестації у разі невідповідності працівника займаній посаді; 5) припинення громадянства України; 6) притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України; 7) набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"; 8) у разі неможливості або відсутності згоди на переведення на іншу посаду у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі.

Частиною 3 ст. 48 цього ж закону передбачено, що за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту важливою передумовою успішного виконання покладених на прокуратуру функцій є компетентність та особиста дисципліна прокурорів і слідчих прокуратури.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.

На підставі статті 48 Закону України "Про прокуратуру" цей Статут встановлює порядок заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових і інших установ прокуратури, які мають класні чини (ст. 3 Дисциплінарного статуту).

Як встановлено ст. 8 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Стаття 9 Дисциплінарного статуту встановлює такі види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до працівників прокуратури: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку (ст. 11 Дисциплінарного статуту).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців.

Прокурор або слідчий, стосовно якого складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, може бути відсторонений керівником відповідного органу прокуратури від виконання службових повноважень до закінчення розгляду справи судом (ч. 4 ст. тієї ж статті) .

У разі вчинення працівником діяння, не сумісного з перебуванням на роботі в органах прокуратури, його звільнення проводиться незалежно від часу вчинення проступку (ч. 5 тієї ж статті).

Нормами ст. 48-1 ЗУ «Про прокуратуру» встановлений обов'язок працівників прокуратури дотримуватися Кодексу професійної етики. Так, відповідно до ч. 2 цієї статті прокурори і слідчі прокуратури зобов'язані неухильно дотримуватися вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури у своїй службовій діяльності та поза нею. А відповідно до ч. 3 ст. 48-1 ЗУ «Про прокуратуру» порушення прокурором і слідчим прокуратури вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як вже зазначалося, підставою для звільнення ОСОБА_3 з органів прокуратури стало порушення ним ст. 46 ЗУ «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, статей 10, 15, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури.

Згідно ст. 10 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури затвердженого Наказом Генерального Прокурора України від 28.11.2013р. №123 (надалі - Кодекс), працівник прокуратури повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність. У разі поширення неправдивих відомостей, які принижують його честь, гідність і ділову репутацію, за необхідності вживати заходів до спростування такої інформації, у тому числі в судовому порядку. Сприяти йому в цьому зобов'язані керівники відповідних прокуратур. Своєю самовідданістю, неупередженістю, сумлінним виконанням службових обов'язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

При виконанні службових обов'язків працівник прокуратури має дотримуватися загальноприйнятих норм моралі та поведінки, бути взірцем добропорядності, вихованості і культури. Порушення трудової та виконавської дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для працівника прокуратури і тягнуть за собою у відповідних випадках передбачену законом відповідальність. Працівник прокуратури повинен використовувати ввірене йому службове майно бережливо та лише за призначенням (ст. 15 Кодексу).

Відповідно до ст. 18 Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. У разі явного порушення закону, очевидцем якого став працівник прокуратури, він вживає усіх можливих передбачених законодавством заходів для припинення протиправних дій та притягнення винних осіб до відповідальності. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс. Поза службою поводити себе коректно і пристойно. При з'ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення працівника прокуратури, з метою ухилення від відповідальності.

Як встановлено ст. 29 Кодексу, оцінка дотримання правил професійної етики та поведінки працівника прокуратури може надаватися під час проведення атестації, при вирішенні питань щодо підвищення по службі, присвоєння класного чину, підготовці характеристик та рекомендацій, зарахуванні до кадрового резерву на керівні та вищі посади, а також в інших необхідних випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Кодексу відповідно до Закону України "Про прокуратуру" працівники прокуратури зобов'язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. З'ясування обставин за фактом порушення проводиться згідно з вказівкою керівника відповідного органу прокуратури, у необхідних випадках проводиться перевірка за процедурою, передбаченою Дисциплінарним статутом прокуратури України та Інструкцією про порядок проведення службового розслідування в органах прокуратури України. У разі відсутності підстав для юридичної відповідальності працівника прокуратури керівником органу прокуратури до нього може бути застосований такий захід морального впливу, як застереження про припинення неетичної поведінки з попередженням про можливість застосування дисциплінарного стягнення, про що оголошується колективу прокуратури чи відповідного структурного підрозділу та складається протокол.

Пунктами 3 та 3.1 наказу Генерального прокурора України від 15.09.2014 за № 2гн передбачено комплектування прокурорсько-слідчих посад професійно підготовленими, компетентними, принциповими, добросовісним, з високими моральним якостями працівниками.

Крім того, пунктом 33 цього наказу визначено основні визначальні критерії, які характеризують оцінку діяльності прокурорів і слідчих, серед яких, крім інших, вважається кваліфікованість, компетентність, досвідченість, відданість справі, ініціативність, принциповість та неупередженість у вирішені службових питань, непримиренність до будь-яких порушень закону, дотримання морально-етичних норм.

З матеріалів справи судом встановлено, що 20.12.2014р. прокуратурою Одеської області від чергового прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Рівненської області старшого радника юстиції Романюка М.С. отримано відомості в порядку інформації про те, що 19.12.2014р. о 14.08 до чергової частини Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області надійшло повідомлення від працівників готелю «Форсаж», що знаходиться по вул. Князя Володимира, 109, у м. Рівне, про те, що невідомі особи грубо порушують громадський порядок. Як встановлено працівниками міліції, прибувшими на місце події, один з чоловіків представився працівником прокуратури Одеської області виявився ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Як зазначено в повідомленні, у ході моніторингу мережі Інтернет виявлено ряд публікацій (сайти: http://rivnepost.rv.ua, http://infokava.com, http://uagolos.com та інші) щодо вказаної події (Т. 1, а.с.157).

Про надходження вказаної інформації відповідач листом від 20.12.2014р. за вих. №04/3-пр-2014 повідомив Генеральну прокуратуру України (Т.1, а.с. 156).

Листом від 21.12.2014р. Генеральна Прокуратура України звернулася до Прокурора Одеської області Приза А.А. про проведення за вказаними фактами службову перевірку відповідно до вимог п. 2.1.12 та 4.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України (Т.1, а.с.155).

Розпорядженням Прокурора Одеської області №622 від 22.12.2014р. з метою перевірки фактів, викладених на інтернет-ресурсах (сайти: http://rivnepost.rv.ua, http://infokava.com, http://uagolos.com та інші) стосовно старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області ОСОБА_3 зобов'язано провести перевірку, для проведення якої утворено комісію (Т.1, а.с. 151-152).

Крім того, 26.12.2014р. до прокуратури Одеської області надійшов лист від 22.12.2014р. вих. №11/1-1303 вих. - 14 від прокурора Рівненської області, в якому також зазначено, що старшим ДІМ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області майором міліції Супрунюком Ю.М. відносно ОСОБА_3 складено протокол №022503 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (Т.1, а.с.149-150).

Як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування проводилося відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої Наказом Генерального прокурора України від 24.09.2014р. №104 (надалі - Інструкція).

Згідно п. 2.1.12 Інструкції підставою для проведення службового розслідування (перевірки) є інші грубі порушення закону, трудової та виконавської дисципліни, присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Відповідно до п. 2.1.13 Інструкції службове розслідування (перевірка) також може проводитися на підставі доручення Генерального прокурора України, його заступників про проведення службового розслідування (перевірки).

Згідно з п. 3.4 Інструкції про призначення службового розслідування (перевірки) уповноваженим керівником органів прокуратури видається розпорядження, в якому визначається склад комісії (голова та члени), підстава, мета та строки його проведення, прізвище, ім'я, по батькові особи, щодо якої проводиться розслідування та її посада.

Початок службового розслідування (перевірки) визначається датою підписання розпорядження про його призначення, а завершення - датою затвердження відповідного висновку керівником.

Суд не бере до уваги твердження позивача стосовно того, що відповідач не надав ОСОБА_3 можливості ознайомитися з висновком про результати службового розслідування до його подання на розгляд керівнику, чим був позбавлений права представлення своїх заперечень, оскільки чинною на момент проведення перевірки Інструкцією не передбачено ознайомлення з Висновком про результати перевірки особи, щодо якої проводиться така перевірка, до подачі такого висновку на розгляд керівнику.

Як зазначено у п. 6.2.12 Інструкції, Голова та члени комісії зобов'язані не пізніше наступного робочого дня після затвердження керівником висновку службового розслідування (перевірки) повідомити про його завершення особу, стосовно якої воно проведено, про що зробити письмову відмітку.

З матеріалів справи судом встановлено, що з Висновком про результати службового розслідування, складеним та затвердженим 29.12.2014р., ОСОБА_3 ознайомлений 14.01.2015р. (Т.1, а.с. 140).

Суд зауважує, що відповідач дійсно припустився порушень п. 6.2.12 Інструкції, оскільки наступним робочим днем після 29.12.2014р. був день 30.12.2014р.

Разом з тим, суд вказує, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного наказу (як це вбачається зі змісту самого наказу) є не висновки про результати службового розслідування (перевірки), а порушення позивачем Присяги працівника прокуратури, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури.

Як встановлено п. 11.1 Інструкції, за результатами службового розслідування (перевірки) працівники прокуратури можуть бути притягнуті до встановленої законом відповідальності, у тому числі з урахуванням пропозицій, викладених у висновку службового розслідування (перевірки).

Водночас згідно ст. 11 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Тобто, норми чинного законодавства стосовно проведення службового розслідування відносно працівників прокуратури носять диспозитивний характер, відтак не мають зобов'язального характеру, оскільки не встановлюють прямого обов'язку керівників органів прокуратури призначати службову перевірку для притягнення працівників прокуратури до дисциплінарної відповідальності. Отже, призначення службового розслідування (перевірки) є правом, а не обов'язком керівника органу прокуратури.

Як вбачається з наведених правових норм, зокрема, зі ст. 11 Дисциплінарного статуту, службове розслідування може не проводитися, але в такому випадку притягненню працівника прокуратури до дисциплінарної відповідальності повинно передувати отримання письмових пояснень керівником органом прокуратури від особи, яка вчинила дисциплінарний проступок.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 22.12.2014р. Прокурором Одеської області Призом А.А. отримано письмові пояснення ОСОБА_3 з приводу вчинення ним хуліганських дій 19.12.2014р., що свідчить про дотримання відповідачем процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, встановленої Дисциплінарним статутом (Т.1, а.с. 158-160).

З огляду на викладене, судом не приймається до уваги твердження позивача відносно того, що його звільненню з органів прокуратури повинно передувати складення та затвердження висновку про результати службового розслідування, оскільки за наявності обставин, які засвідчують вчинення особою проступку, який порочить її як працівника прокуратури, дисциплінарне стягнення може бути застосовано до працівника без проведення службового розслідування (перевірки).

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що станом на момент прийняття оскаржуваного наказу, відповідачеві було відомо про поведінку ОСОБА_3 під час перебування у готелі «Форсаж» у м. Рівне 19.12.2014р., що підтверджується, зокрема, матеріалами справи: публікаціями у засобах масової інформації, поясненнями працівників готелю «Форсаж» у м. Рівне, відібраними старшим ДІМ ВДІМ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області майором міліції Супрунюком Ю.М. та с/у СКМСД Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області лейтенантом міліції Федорчуком О.М., виписками з протоколів медичного освічення на предмет сп'яніння, протоколом про адміністративне правопорушення, а також листами Прокуратури Рівненської області з повідомленнями про здійснення ОСОБА_3 хуліганських дій (Т.1, а.с. 149-157, 203-214).

Таким чином, рішення відповідача про вчинення ОСОБА_3 ганебного вчинку прийнято на підставі матеріалів документальних доказів, що засвідчують негідну поведінку позивача, допущену ним 19.12.2014р. під час перебування у м. Рівне.

Суд також зазначає, що не бере до уваги посилання позивача стосовно того, що протокол про адміністративне правопорушення не має юридичної сили, оскільки триває судовий процес з оскарження зазначеного протоколу, з огляду на те, що Дисциплінарним статутом серед підстав до притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачено не лише скоєння працівником прокуратури адміністративного проступку або кримінального правопорушення, а й інші підстави, до яких, зокрема відноситься проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Окрім того, суд вважає що поведінка ОСОБА_3, яка спричинила необхідність виклику працівників міліції, складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також факт відмови ОСОБА_3. від медичного освідчення на предмет сп'яніння, що підтверджується випискою з протоколу №1981 (Т.1, а.с. 212) не є прикладом безумовного дотримання вимог законів і високоморальних принципів, що вимагається від працівників прокуратури.

Суд також зазначає, що на невідповідність поведінки позивача вимогам до морально-етичного обліку працівника прокуратури вказує також і той факт, що ОСОБА_3, вчинив хуліганські дії, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, тобто у той час, коли повинен був займатися доглядом та вихованням дитини, для чого й скористався своїм законним правом на отримання відповідної відпустки.

Отже, з огляду на вище зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний позивачем Наказ Прокуратури Одеської області №3054 від 24.12.2014р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині звільнення з посади старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Прокуратури Одеської області ОСОБА_3 прийнятий відповідачем в порядку, у межах та спосіб, встановлений законом, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 14 квітня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 86, 94, 158 - 163, 167, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Прокуратури Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,- відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано судом 20 квітня 2015 року.

Суддя Л.М.Токмілова

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Прокуратури Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на боці відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,- відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано судом 20 квітня 2015 року.

20 квітня 2015 року.