Справа № 636/2688/14-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2015р. м. Київ К/800/5913/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу управління соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року

у справі № 636/2688/14-а

за позовом ОСОБА_2

до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

17 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 26.11.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове - про задоволення позову. Визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області щодо виплати ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі меншому, ніж прожитковий мінімум для дітей віком до шести років. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення трьох років відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, починаючи з 17.01.2014 по день припинення права на таку допомогу, з урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області оскаржило його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції з мотивів порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області та отримує виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку як особа, що застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, у розмірі 130 грн. на місяць.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримує державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до вимог чинного законодавства України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується зі вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», дія якого поширювалась на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України від 18.01.2001 № 2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі - Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону №2240-III було виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнано неконституційними ряд положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі й пункт 25 розділу II цього Закону щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Статтею 46 Закону України від 26.12.2008 № 835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 45 Закону України від 27.04.2010 № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога по догляду за дитиною відповідно до Закону № 2240-III призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (далі -Порядок) був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 саме на виконання Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на виконання статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» не приймався.

Таким чином, з 01.01.2011 існує дві законодавчі норми щодо виплати допомоги по догляду за дитиною у розмірах, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Законом № 2240-III.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо виплати допомоги ОСОБА_2, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, то за таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції, що на відносини щодо виплати допомоги такій особі поширюються норми спеціального Закону, яким є Закон №2240-III, відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 22.04.2014 у справі № 21-73а14.

Також суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову з урахуванням шестимісячного строку звернення до суду, тобто з 17.01.2014, до дня припинення права ОСОБА_2 на отримання такої допомоги згідно з вимогами чинного законодавства України.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються вище переліченими нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 231 КАС України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу управління соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 КАС України.