Справа № 808/807/15
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року 10 год. 40 хв. Справа № 808/807/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Сацького Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1

до: Головного управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області

про: визнання протиправним дій

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії по безпідставній та необґрунтованій відмові у задоволенні запиту позивача на отримання інформації від 15.12.2014, в якому позивач просив повідомити суму заборгованості підприємства «по платі за землю».

Позивач в судове засідання не з'явився. Від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. Надав до суду письмові заперечення на позовну заяву.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ст. 41 КАС України суд під час розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позовна заява обґрунтована тим, що 11.12.2014 Головне управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області направило позивачу відповідь за результатами розгляду звернення позивача на неправомірні дії Якимівського орендного підприємства «ВОЖКГ та ПО». Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Підприємство є банкрутом.

У листі відповідача від 11.12.2014 повідомляється наступне: «Станом на 01.12.2014 Підприємство має податковий борг по платі за землю».

15.12.2014 позивач направив відповідачу запит, в якому просив у відповідність до Закону України «Про доступ до публічної інформації», повідомити позивачу суму заборгованості Підприємства: «по платі за землю».

17.12.2014 відповідач надав позивачу відповідь на запит, в якому було відмовлено в наданні запитуваної інформації на підставі наступного: «Положенням пп. 17.1.9 п. 17.1. ст. 17 ПК України встановлено, що платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становить конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов'язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законом».

Позивач зазначає, що запитувана ним інформація не є державною чи банківською таємницею.

Відповідач у своїх запереченнях з приводу позовних вимог зазначає, що до ГУ ДФС у Запорізькій області надійшов лист від Прокуратури Запорізької області від 27.11.2014 №05/3-3900-10 щодо розгляду звернення ОСОБА_1

У своєму зверненні ОСОБА_1 зазначає про порушення використання земельної ділянки під цілісним майновим комплексом, який орендує підприємство Якимівського району «ВОЖКГ та ПО».

За результатами розгляду зазначеного звернення, ГУ ДФС у Запорізькій області листом від 11.12.2014 № 29/14/08-01-15-03-15, направило ОСОБА_1 відповідь та, в межах своєї компетенції, зазначило, що підприємство «ВОЖКГ та ПО» самостійно декларує належні до сплати суми земельного податку згідно із податковою звітністю, що надається до контролюючого органу за місцем розташування земельних ділянок. Станом на 01.12.2014 підприємство «ВОЖКГ та ПО» має податковий борг по платі за землю (без визначення суми боргу).

Після отримання зазначеної відповіді, від громадянина ОСОБА_1 надійшов лист від 15.12.2014 б/н з проханням повідомити суму податкового боргу по платі за землю по підприємству «ВОЖКГ та ПО».

Листом ГУ ДФС у Запорізькій області від 17.12.2014 № 43/14/08-01-15-03-15 громадянину ОСОБА_1 було відмовлено у наданні зазначеної інформації, посилаючись на пп. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 ПК України.

Відповідач вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 не ґрунтується на нормах чинного законодавства та задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що публічна інформація - не відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи із вказаного визначення, суттєвими ознаками публічної інформації є те, що така інформація відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація та є у володінні суб'єкта владних повноважень.

Доступ до публічної інформації відповідно до Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; 2) вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом (частина перша статті 4 Закону).

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (частина четверта статті 13 Закону).

До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства України застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону (п. 2 Розділу VI Закону).

Інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація (частина перша статті 6 Закону).

Стаття 7 Закону встановлює регулювання одного з видів інформації з обмеженим доступом - конфіденційної інформації. Відповідно до вказаного положення Закону конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Однак визначати інформацію як конфіденційну може не тільки сама особа, яку ця інформація стосується, але і закон.

Згідно із п. 1 та п. 2 ст. 16 Закону України «Про інформацію» податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому ПК України. Правовий режим податкової інформації визначається ПК України та іншими законами.

Пунктом 74.2 ст.74 ПК України визначено, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовується для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Відповідно до пп. 21.1.6 п. 21.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи.

Частиною 2 статті 21 Закону України «Про інформацію» визначено поняття конфіденційної інформації - це інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Положенням пп. 17.1.9 п. 17.1. ст.17 ПК України встановлено, що платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становить конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов'язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами.

Відповідно до п.2 частини першої статті 22 Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у разі, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону. Це положення свідчить, що навіть якщо особою або законом інформацію віднесено до конфіденційної (обмеженої у доступі), при розгляді запиту на таку інформацію розпорядник може відмовити в його задоволенні тільки після дотримання вимог частини другої статті 6 Закону.

При розгляді запиту щодо надання конфіденційної інформації розпорядник, по суті, має вирішити питання щодо необхідності продовження обмеження доступу до інформації, встановленого особою або законом, за конкретних обставин справи.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частина друга статті 7 Закону передбачає, що розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Ці положення узгоджуються із положеннями частини другої статті 32 Конституції України, відповідно до якої не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Умови, за яких можливо поширити конфіденційну інформацію також передбачені частиною першою статті 29 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

Вбачається, що з урахуванням положень частини другої статті 7 Закону та частини другої статті 32 Конституції України суспільними інтересами (інтерес громадськості), у яких конфіденційна інформація може бути поширена, є лише інтереси національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Вимога частини першої статті 29 Закону України «Про інформацію» щодо встановлення переваги потенційної шкоди від поширення конфіденційної інформації над правом громадськості знати її, відображає принцип пропорційності обмеження права, який є аспектом принципу верховенства права, передбаченого статтею 8 Конституції України, і через призму якого досліджується легітимність будь-якого обмеження права, в тому числі права на отримання інформації.

Позивачем, в якості доводів адміністративного позову наводиться норма Закону України «Про доступ до публічної інформації» - ч. 2 ст. 13, проте маємо зазначити, що до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють: інформацією про стан довкілля; інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

ГУ ДФС у Запорізькій області є не суб'єктом господарювання, як того вимагає вищезазначена норма, а є органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику.

Таким чином, Головне управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області діяло з дотриманням норм чинного законодавства та в межах своєї компетенції, а адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення її в повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Сацький