Справа № 825/4291/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2015р. м. Київ К/800/32297/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Тракало В.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Чернігівської митниці Міністерства доходів і зборів України про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою Чернігівської митниці Міністерства доходів і зборів України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Чернігівської митниці Міністерства доходів і зборів України, в якому просив зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 вересня 2011 року по 24 травня 2013 року, з урахуванням сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати, середній заробіток за час затримки з 28 травня 2013 року по день фактичного розрахунку та стягнути 10000 грн. у відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року позов задоволено частково. Зобов'язано Чернігівську митницю Міністерства доходів і зборів України нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 16 жовтня 2011 року по 23 травня 2013 року, з урахуванням сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року в частині зобов'язання Чернігівської митниці Міністерства доходів і зборів України нарахувати та виплатити ОСОБА_4 суми індексації заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, або закрити провадження у справі в цій частині. Зазначає, що судами безпідставно не враховано рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року, яке постановлено з того ж самого предмету спору і яким позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог, та помилково не закрито провадження у справі. Крім того вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 вересня 2013 року у відповідній частині, ОСОБА_4 було поновлено на посаді головного інспектора відділу митного оформлення №2 "Миколаївка" митного поста "Грем'яч" Чернігівської митниці Державної митної служби України з 04 серпня 2011 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Постанову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді звернуто до негайного виконання.

На виконання зазначених судових рішень Державною митною службою України 24 травня 2013 року було видано наказ № 800-к про поновлення позивача на посаді головного інспектора відділу митного оформлення № 2 «Миколаївка» митного поста «Грем'яч» Чернігівської митниці.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не було своєчасно виконано судове рішення про поновлення позивача на роботі, у зв'язку з чим він зобов'язаний виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Скасовуючи частково постанову суду першої інстанції та ухвалюючи у скасованій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не має права на нарахування та отримання компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та сум індексації заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Пунктом 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В силу вимог частини 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що обов'язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов'язані із такою затримкою. Підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідач порушив вищенаведені норми та не виконав негайно постанову суду в частині поновлення позивача на посаді, а відтак, і про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Посилання відповідача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року, як на підставу для закриття провадження у справі відповідно до пункту 4 частини1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України вірно не взято судами до уваги, оскільки закриття провадження у справі з цієї підстави можливо, якщо набрало законної сили судове рішення суду у тотожній адміністративній справі, тобто: спір у такій справі виник між тими самими сторонами; спір стосується одного й того самого предмета; позов у справі заявлений з тих самих підстав. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Київський апеляційний адміністративний суд в постанові від 29 жовтня 2013 року дійшов висновку про передчасність позовних вимог з огляду на відсутність станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції доказів наявності відповідного наказу Держмитслужби про поновлення позивача на посаді.

Таким чином, як вбачається із заявлених позовних вимог в межах даної справи та позовних вимог, які були предметом розгляду у справі, в якій ухвалено Київським апеляційним адміністративним судом постанову від 29 жовтня 2013 року, вказані справи різняться за їх предметом та підставами.

Крім того, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про безпідставність позовних вимог у частині нарахування індексації на суму середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, оскільки заявлена вимога про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати не пов'язана з виплатою раніше нарахованої і вчасно не виплаченої заробітної плати, як це передбачено Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427, а виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу передбачає виплати разового характеру та не входить до переліку об'єктів індексації, визначених статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Порядок виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в тому числі при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, врегульовано статтями 235-236 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає строки звернення до суду за вирішенням трудового спору, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на встановлені обставини справи та вимоги чинного законодавства, вірними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність дій відповідача щодо несвоєчасного виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі, та висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції у не скасованій частині та судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Чернігівської митниці Міністерства доходів і зборів України залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року у не скасованій частині та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко В.В. Тракало Ю.К. Черпак