Справа № 473/4845/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Київ К/800/3215/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.11.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, звернувся з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області про визнання відмови в зарахуванні до страхового стажу пільгового (кратного) обчислення стажу служби в Збройних Силах у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі протиправною, зобов'язання відповідача зарахувати в загальний трудовий стаж при обчисленні пенсії стаж служби в Збройних Силах у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі у період з 05.10.1983 року по 16.11.1993 року у пільговому (кратному) обчисленні один рік за півтора роки та здійснити перерахунок призначеної пенсії по інвалідності з урахуванням вказаного стажу служби в Збройних Силах у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду миколаївської області від 04.11.2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року, у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_3 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області та отримує з 2008 року пенсії по 3-й групі інвалідності від загального захворювання, яка призначена позивачеві у відповідності до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV.

У період з 05.10.1983 року по 16.11.1993 року ОСОБА_3 проходив військову службу у віддаленому районі Бурятської АРСР (м. Сєвєробайкальськ).

16 вересня 2013 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області із заявою про зарахування до загального стажу роботи періоду проходження кадрової військової служби у районах Крайньої Півночі - Бурятській АРСР у кратному розмірі.

Листом № К-30/09-38 від 26.09.2013 року управлінням було надано відповідь, якою відмовлено у проведенні перерахунку, оскільки кадрова військова служба в районах Крайньої Півночі не зараховується до загального страхового стажу у кратному розмірі.

Відповідно до вимог абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Відповідно до вимог ст. 56 Закону «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується також військова служба.

Обчислення періоду проходження військової служби у районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до Крайньої Півночі, у пільгових розмірах регулюється постановою Ради Міністрів Союзу РСР № 986 від 10.11.1982 р. «Про затвердження Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей» та Постановою Ради Міністрів СРСР № 1290 від 15.12.1990 р. «Про вислугу років для призначення пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам начальницького в рядового складу органів внутрішніх справ і допомогу цим військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу та їх сім'ям».

Відповідно до п. 55 Положення від 15.12.1990 р. окремі періоди служби у збройних сила зараховуються у вислугу років для призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, служба в Бурятській АРСР зараховується до вислуги років для призначення пенсії за вислугою років у півтора кратному розмірі з 1 січня 1985 р.

Проте, як встановлено, позивач отримує пенсію по інвалідності.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій відносно того, що оскільки позивачу призначено пенсію по інвалідності за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», період проходження військової служби у Бурятській АРСР зараховано йому до загального страхового стажу в одинарному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області діяло у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувало права та законні інтереси позивача.

Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.11.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: