Справа № 2а-803/11/2170
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2015 р. м. Київ К/800/25851/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.
Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінніс, ЛТД»

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23.06.2011

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2013

у справі № 2-а-803/11/2170

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінніс, ЛТД»

до Державної податкової інспекції у Цюрупинському районі

Херсонської області,

Фінансового управління Цюрупинської міської ради,

Управління Державного казначейства України у Цюрупинському

районі Херсонської області

про про повернення із бюджету надмірно сплаченої суми, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.06.2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2013, відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінніс ЛТД" (надалі - ТОВ "Сінніс ЛТД").

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23.06.2011 і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2013 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач не надав письмових заперечень на касаційну скаргу, що не перешкоджає її касаційному розгляду.

Частиною першою статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі, зокрема, неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, що були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Сіннікс ЛТД» займається діяльністю, яка пов'язана з використанням гральних автоматів з метою надання послуг у сфері грального бізнесу.

Частиною 3 статті 5 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" від 23.03.1996 № 98/96-ВР (надалі - Закон № 98/96-ВР), в редакції, яка діяла на момент оплати позивачем вартості патентів, була встановлена вартість торгових патентів на надання послуг у сфері грального бізнесу для використання грального автомату в розмірі 1400,00 грн.

За 1 квартал 2004 року позивачем, згідно платіжних доручень № 227 від 11.12.2003, № 229 від 15.12.2003, сплачено вартість 9 торгових патентів на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу за 1 квартал 2004 року в сумі 9450,00 грн.

Статтею 57 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" було внесено зміни до ст. 5 Закону № 98/96-ВР, а саме: вартість торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу встановлюється у фіксованому розмірі (за рік): для використання грального автомата з грошовим або майновим виграшем - 2800 гривень; для використання грального столу з кільцем рулетки - 128000 гривень; для використання інших гральних столів (спеціальних столів для казино, крім столів для більярду) - 96000 гривень за кожний стіл;для використання кегельбанів, що вводяться у дію за допомогою жетона, монети або без них, - 4000 гривень за кожний гральний жолоб (доріжку); для використання столів для більярду, що вводяться в дію за допомогою жетона, монети або без них, крім столів для більярду, що використовуються для спортивних аматорських змагань, - 1200 гривень за кожний стіл для більярду; для провадження інших видів грального бізнесу, включаючи розиграші з видачею грошових виграшів у готівковій формі поза банківські установи або у майновій формі на місці, - 4800 гривень за кожний окремий вид (місце) грального бізнесу.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону № 98/96-ВР, торговий патент видається за плату суб'єктам підприємницької діяльності державними податковими органами за місцезнаходженням цих суб'єктів або місцезнаходженням їх структурних (відокремлених) підрозділів, суб'єктам підприємницької діяльності, що провадять торговельну діяльність або надають побутові послуги (крім пересувної торговельної мережі), - за місцезнаходженням пункту продажу товарів або пункту з надання побутових послуг, а суб'єктам підприємницької діяльності, що здійснюють торгівлю через пересувну торговельну мережу, - за місцем реєстрації цих суб'єктів.

Положеннями статті 5 Закону № 98/96-ВР визначено, що оплата вартості торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу провадиться щоквартально до 15 числа місяця, що передує звітному кварталу. Суб'єкт підприємницької діяльності може здійснити попередню оплату вартості торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу за весь термін дії торгового патенту. При цьому суб'єкт підприємницької діяльності звільняється від обов'язків додаткового внесення вартості торгового патенту у разі, якщо прийнятими після цього актами законодавства збільшується його вартість.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки ТОВ "Сінніс ЛТД" не здійснило попередню оплату вартості торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу за весь термін дії торгового патенту (60 календарних місяців), на нього поширюється обов'язок додаткового внесення плати за торговий патент внаслідок внесення змін до Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності".

Проте, із зазначеними висновками колегія суддів погодитись не може.

Як вже зазначалось позивач згідно з платіжними дорученнями № 227 від 11.12.2003 та № 229 від 15.12.2003 сплатив вартість 9 торгових патентів на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу за 1 квартал 2004 року в сумі 9450,00 грн. Оплату позивачем здійснено з урахуванням підвищення вартості таких патентів. При цьому, на момент сплати позивачем відповідних сум була чинна редакція Закону № 98/96-ВР, відповідно до якої сума вартість торгових патентів на надання послуг у сфері грального бізнесу для використання грального автомату складала 1400,00 грн. за рік.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Тобто, з моменту сплати позивачем 11.12.2003 та 15.12.2003 вартості патентів за 1 квартал 2014 року, у розмірі, встановленому чинним на відповідний період законодавством, обов'язок позивача зі сплати даного платежу було виконано. Зазначена позиція також збігається з висновками Верховного Суду України, викладеними в його постанові від 14.11.2006 у справі №21-813во06. Так, Верховний Суд України зазначив, що плата за торговий патент на деякі види підприємницької діяльності, згідно з п.19 ч.1 ст.14 Закону України "Про систему оподаткування", належить до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів). Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про систему оподаткування", обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Отже, зі сплатою платником податків у грудні 2004 року вартості торгових патентів за 1 квартал 2005 року у розмірі, встановленому чинним на той момент законодавством, його обов'язок по сплаті даного платежу було припинено, і подальше донарахування податковим органом сум до сплати за вказаним платежем було безпідставним.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо необхідності доплати вартості патентів за вже оплачений перший квартал 2014 року у зв'язку зі змінами до законодавства.

Проте, предметом даного позову є повернення надміру сплаченої вартості торгових патентів, при цьому, судами попередніх інстанцій не досліджувався власне спосіб розрахунку та сума такої переплати. Тому, під час нового розгляду даної справи суду першої інстанції слід визначити суму, яку позивач мав сплатити за торгові патенти на відповідний період, та різницю між такою сумою та фактично сплаченою.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дали неправильну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Таким чином, судами попередніх інстанцій не були досліджені докази, які мають суттєве значення для розгляду адміністративної справи, що унеможливлює правильне вирішення спірних правовідносин.

Наведені порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог норм матеріального та процесуального права щодо всебічного та повного встановлення обставин у справі, як такі, що призвели до неправильного вирішення справи, не можуть бути усунені судом касаційної інстанції з огляду на встановлені статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України межі перегляду справи судом касаційної інстанції, що згідно частин 2 та 4 статті 227 цього Кодексу є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінніс, ЛТД» задовольнити частково.

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23.06.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2013 у справі № 2-а-803/11/2170 скасувати.

Справу № 2-а-803/11/2170 направити на новий розгляд до суду першої інстанції

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна