Справа № 2а/0470/6706/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2015 р. м. Київ К/800/33222/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013

у справі №2а/0470/6706/11

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Державної податкової служби

третя особа Дніпропетровська міська рада

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ДПС) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.03.2011 №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2011 позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що 04.05.2011 на адресу позивача поштою надійшло податкове повідомлення-рішення від 30.03.2011 №, яким відповідач, керуючись положеннями пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 розділу II та п. 286.5 ст. 286 розділу XIII Податкового кодексу України, визначив суму податкового зобов'язання за платежем «Орендна плата фізичних осіб» у розмірі 21512,59 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що фактичного укладання договору про розірвання договору оренди землі від 15.10.2007 між позивачем та Дніпропетровською міською радою відсутній.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2007 між позивачем та Дніпропетровською міською радою був укладений договір оренди землі.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 5.1 договору оренди земельна ділянка передається в оренду по фактичному розміщенню спорткомплексу.

28.12.2007 позивачем було укладено з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу будівлі спорткомплексу літ. Н-3, ґанок літ. н-1, загальною площею 2327,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач листом від 22.07.2008 вх. №13/9344 письмово повідомив про перехід права власності на будівлю, що розташована на орендованій земельній ділянці, Дніпропетровську міську раду, та ініціював розірвання договору оренди землі.

Дніпропетровська міська рада прийняла рішення від 06.10.2010 №400/61 «Про припинення договору оренди землі» на підставі заяви позивача від 16.02.2010 вх. №13/2451.

Згідно п. «а», «е» ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Враховуючи те, що шляхом продажу об'єктів нерухомого майна позивач добровільно відмовився від права користування земельними ділянками, а інша особа набула права власності на даний об'єкт нерухомого майна, а також, зважаючи на звернення позивача до Дніпропетровської міської ради із заявою про розірвання Договору оренди землі, у зв'язку з вказаними обставинами, наведене є законною підставою для припинення земельних відносин за Договором, з огляду на вказані норми матеріального права.

Частиною 2 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції від 27.04.2007 (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 27.04.2007 N997-V) встановлено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Законом України від 05.11.2009 N1702- V І було внесено зміни у вказану статтю Земельного кодексу України та у ст. 7 Закону України «Про оренду землі».

Так частинами 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції від 05.11.2009, встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 05.11.2009, встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 05.11.2009, договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства судом першої інстанції вірно зазначено, що договір оренди землі від 15.10.2007, укладений між Дніпропетровською міською радою та позивачем, припинив свою дію, у зв'язку з набуттям іншою особою права власності на будівлю, що розташована на орендованій земельній ділянці.

Новий власник будівлі спорткомплексу та фактичний користувач земельної ділянки мав звернутися до Дніпропетровської міської ради та ініціювати укладення нового договору оренди.

Пунктами 12.3, 12.4 договору оренди містить підстави для припинення договору: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викуп земельної ділянки для суспільних потреб; смерті фізичної особи-орендаря, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 12.5 договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду.

Таким чином, коли законом встановлено підстави припинення договору оренди (зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на будівлю, яка розташована на земельній ділянці), то договір не потребує його припинення шляхом розірвання сторонами, оскільки він і так є припиненим відповідно до закону.

Отже і нарахування позивачу податковим органом податкового зобов'язання щодо орендної плати є не правомірним, оскільки договір оренди землі від 15.10.2007 є припиненим відповідно до закону, та не потребує вчинення якихось додаткових дій з боку сторін договору, в тому числі і укладення угоди про його розірвання.

Крім того, судом встановлено, що сума заборгованості позивача в розмірі 21512,59 грн., що зазначена в податковому повідомленні-рішенні була розрахована, як орендна плата за 2011 рік, тоді як рішення Дніпропетровської міської ради №400/61 «Про припинення договору оренди землі» прийнято 06.10.2010.

Таким чином колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 30.03.2011 № щодо стягнення з позивача заборгованості в розмірі 21512,59 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Оскільки, апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до ч. 1 ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови апеляційного суду, та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013 скасувати та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2011.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров