Справа № 2-а-756/2008
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а-756/2008

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Димитров В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2008 року за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві (третя особа Миколаївська міська рада) про визнання правомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2008 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві про визнання правомірним рішення Миколаївської міської ради від 14 березня 2008 року № 22/57 щодо надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 1000 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1. Крім того, позивач просила зобов'язати відповідача погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність та видати бланк державного акту на власність і погодити його.

В обґрунтування позову зазначалось, що 14 березня 2008 року Миколаївською міською радою прийнято рішення за № 22/57, яким затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1000 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1. Позивач звернулась до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві для складання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку за вказаною адресою. Проте, листом від 18 червня 2008 року відповідач відмовився погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність, видати бланк державного акту на власність та погодити його, мотивуючи свою відмову тим, що рішення Миколаївської міської ради від 14 березня 2008 року № 22/57 прийнято з порушенням Земельного кодексу України. На думку позивача, вказане рішення Миколаївської міської ради є правомірним, а відмова відповідача - незаконною.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано правомірним рішення Миколаївської міської ради від 14 березня 2008 року № 22/57 та зобов'язано відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність ОСОБА_3 та видати бланк державного акту на власність і погодити його.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального права, а саме ч. 4 ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», ч. 1 ст. 13 Конституції України та ч. 1 ст. 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України». Так, судом не прийнято до уваги, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постановленого по справі судового рішення з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи апелянта та його представника в підтримку апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність її задоволення.

Судом встановлено, що 14 березня 2008 року Миколаївською міською радою прийнято рішення за № 22/57, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000 кв. м. за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», з віднесенням її до земель житлової забудови, та надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку названою площею для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

Позивач звернулась до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві для складання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку за вказаною адресою.

Листом від 18 червня 2008 року за № 1365/751-6/2000 відповідач відмовив у погодженні технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на власність, мотивуючи відмову порушенням Миколаївською міською радою вимог ст. 17 Земельного кодексу України, а також розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив виключно із закріпленого в ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Проте, з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача погодитись не можна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Зазначені положення ч. 4 ст. 105 КАС України повністю узгоджуються з нормами ч. 2 ст. 162 цього ж Кодексу, якою встановлено повноваження суду при вирішенні адміністративного позову по суті.

За змістом наведених норм процесуального закону, обов'язковою умовою для задоволення вимог позивача є наявність факту порушення відповідачем - суб'єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Із врахуванням викладеного, позовна вимога ОСОБА_3 про визнання правомірним рішення Миколаївської міської ради від 14 березня 2008 року № 22/57 не підлягає задоволенню, оскільки вказане рішення органу місцевого самоврядування не порушує прав, свобод та інтересів позивача.

Вирішуючи справу в частині вимоги позивача про зобов'язання відповідача погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність та видати бланк державного акту на власність і погодити його, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Згідно ч. 1 ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Миколаївської міської ради від 14 березня 2008 року № 22/57 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000 кв. м. за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», з віднесенням її до земель житлової забудови, та надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку названою площею для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

Таким чином, з вказаного рішення вбачається, що зазначена земельна ділянка надається позивачу за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», з віднесенням її до земель житлової забудови - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві для складання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку за вказаною адресою, проте листом від 18 червня 2008 року за № 1365/751-6/2000 відповідач відмовив у погодженні технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на власність, мотивуючи відмову порушенням Миколаївською міською радою вимог ст. 17 Земельного кодексу України, а також розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

На підставі ст. 13 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; реалізація державної політики у галузі використання та охорони земель; розроблення і забезпечення виконання загальнодержавних програм використання та охорони земель; організація ведення державного контролю за використанням і охороною земель та здійснення землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є загальнообов'язковими до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р зобов'язано Мінагрополітики, Міноборони, Держкомлісгосп та Держкомзем, до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері, зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, а також відкликати раніше надану згоду на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення у разі, коли місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування не прийнято відповідні рішення або коли за результатами перевірки встановлено, що такі рішення прийняті з порушенням вимог законодавства.

Як встановлено матеріалами справи, спірна земельна ділянка належить до земель Державного лісового фонду (ДП «Миколаївський лісгосп», Миколаївське лісництво, урочище «Жовтневе»).

Відповідно до пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Підпунктом «а» частини 1 статті 17 названого Кодексу розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, віднесено до повноважень місцевих державних адміністрацій.

За таких обставин, Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві під час розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 обґрунтовано послалося на положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про зобов'язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність ОСОБА_3 та видати бланк державного акту на власність і погодити його не є обґрунтованим, оскільки суперечить наведеним вище нормам законодавства, чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржене рішення районного суду, пов'язане із вирішенням спору щодо земельної ділянки лісогосподарського призначення, розташованої в межах м. Миколаєва, тобто населеного пункту, на території якого постійно проживає апелянт, безумовно впливає на права, свободи та інтереси ОСОБА_1, що надає йому право на оскарження в апеляційному порядку даного судового рішення.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2008 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2015 року.

Головуючий:

Судді: