Справа № 824/432/15-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 р. м. Чернівці справа № 824/432/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (далі - позивач або ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс") звернулось до суду із адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (далі - відповідач або Шевченківський ВДВС) про визнання протиправними постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА№056652 від 18.03.2009 р., про відкриття виконавчого провадження ВП № 19724850 від 14.06.2010 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН№051765 від 25.10.2010 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 31092546 від 14.03.2012 р. в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 39, 3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язання звільнити з-під арешту нерухоме майно.

Ухвалою суду від 29.11.2013 р. до справи залучено, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - третя особа або ОСОБА_1).

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Донським В.Б. протиправно накладено арешт на нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, що перебуває в заставі на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором, чим порушуються його майнові права та інтереси, як іпотекодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці. У зв'язку з цим просить суд визнати арешт на нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 39, 3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, протиправним.

Відповідач про свою правову позицію, суд не повідомив.

Третя особа також про свою правову позицію суд не повідомила.

Представник позивача надав клопотання, відповідно до змісту якого просить розглянути справу у порядку письмового провадження.

Відповідач про день, час та місце слухання справи по суті повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення, однак до суду його представник не з'явився будь-яких клопотань чи заяв суду не надав. За таких обставин, суд, керуючись положеннями ч.ч.4,6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає за можливим розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Відповідно до змісту позову та додатків до нього, вимоги представника позивача обґрунтовуються наступним.

Так, 13.03.2015 р. позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно його боржника, а саме третьої особи накладено арешти Шевченківським ВДВС постановами АА056652 від 18.03.2009 р., ВП 19724850 від 14.06.2010 р., АН051765 від 25.10.2010 р., ВП31092546 від 14.03.2012 р..

Вважає, що даний арешт не має правових підстав в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, так як вона є предметом іпотеки за іпотечним договором від 28.08.2007 р., а сам арешт ускладнює звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя.

Так як, іпотекодержатель відповідно до договору факторингу № 15 відступив позивачу свої права вимоги за зобов'язаннями по іпотечному договору, позивач має переважне право на погашення боргу за рахунок заставленого майна, наявність арешту порушує його право на задоволення своїх вимог.

У зв'язку із викладеним просять позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Так, 28.08.2007 р. між акціонерним комерційним банком "ТАС - Комерцбанк" (далі - АКБ "ТАС - Комерцбанк") та третьою особою укладено кредитний договір № 2501/0807/88-380, за умовами якого АКБ "ТАС - Комерцбанк" надає третій особі в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит) у сумі 40 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом та остаточним поверненням коштів не пізніше 10.08.2017 р.

Для забезпечення виконання основних зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між нею та АКБ "ТАС - Комерцбанк" укладено договір іпотеки від 28.08.2007 р., №2501/0807/88-380-Z-1 (далі - Іпотечний договір). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко Мариною Олександрівною та зареєстровано в Державному реєстрі іпотек за № 1896 від 28.08.2007 року. (а.с. 10-13).

За умовами Іпотечного договору, іпотекодавець передає іпотекодержателю квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 39, 3 кв.м.

Судом встановлено, що 28.11.2012 р. між приватним акціонерним товариством "Сведбанк" ( далі - ПАТ "Сведбанк"), яке є правонаступником АКТ "ТАС - Комерцбанк", та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, зі змісту якого встановлено, що ПАТ "Сведбанк" відступило позивачу, відповідно до договору факторингу №15, свої права вимоги за зобов'язаннями по кредитному договору та Іпотечному договору.

На підставі зазначеного договору, 01.12.2012 року внесено зміни до Державного реєстру іпотек, а саме вилучено іпотекодержателя АКБ "ТАС - Комерцбанк" та додано іпотекодержателя ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (а.с. 15).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА№056652 від 18.03.2009 р., про відкриття виконавчого провадження ВП № 19724850 від 14.06.2010 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН№051765 від 25.10.2010 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 31092546 від 14.03.2012 р. старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Донським В.Б., зареєстровано публічне обтяження всього, належного ОСОБА_1 майна, в тому числі і спірного нерухомого майна (а.с. 8 -9).

Суд вважає, що зазначені постанови є незаконними, виходячи із наступного.

Так, при перевірці на предмет законності постанов, суд виходить із того, що дані постанови у розумінні КАС України є рішеннями суб'єкта владних повноважень, які мають бути прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р., №606-XIV (далі - Закон №606).

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про державну виконавчу службу" від 24.03.1998 р., №202/98-ВР (далі - Закон №202), державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом, а згідно ст.1 цього ж Закону завданням державної виконавчої служби є своєчасне, примусове повне і неупереджене виконання рішень, передбачених законом.

Згідно, ст.2 Закону №202 правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Основним нормативно-правовим актом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон №606, на виконання якого, наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року, №512/5 (зареєстровано у Мінюсті 02.04.2012 р., №489/20802) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція).

Крім цього, державний виконавець будучи у розумінні КАС України суб'єктом владних повноважень, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже у своїй діяльності державний виконавець зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, Законом №606 та Інструкцією.

Відповідно до статті 1 Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Пунктом 4.1 Інструкції встановлено, що виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника здійснюються у порядку, встановленому главою 4 Закону № 606.

Частиною 1 статті 52 Закону № 606 встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону № 606, стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно з приписами частини 8 ст.54 Закону № 606, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку " від 5 червня 2003 року N 898-IV (далі - Закон № 898), іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону №898 встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно частинами 6, 7 статті 3 Закону № 898, у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, вказана норма встановлює пріоритет Іпотекодержателя та передбачає черговість реалізації зареєстрованих прав та вимог на нерухоме майно та, відповідно, черговість повернення заборгованості, в результаті невиконання позичальником своїх основних зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи 28.08.2007 р. для забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ "Сведбанк" (первісний кредитор та іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку наступне нерухоме майно: а саме квартиру загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 39, 3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (предмет іпотеки).

Згідно з договором про відступлення прав за Іпотечним договором від 28.11.2012 р., укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (далі - договір про відступлення прав за іпотечним договором), позивачу перейшли права іпотекодержателя на нерухоме майно: квартиру загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 39, 3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до договору про відступлення прав за іпотечним договором ПАТ "Сведбанк" відступив всі права та обов'язки за іпотечним договором новому іпотекодержателю - позивачу, який одержав право замість первісного кредитора вимагати від боржника ОСОБА_1 належного виконання зобов'язань за Кредитним та Іпотечним договорами.

Державна реєстрація Іпотечного договору була здійснена 28.08.2007 року.

Заміна та реєстрація іпотекодержателя ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на підставі договору відступлення прав за іпотечним договором підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

Судом встановлено, що на момент вчинення виконавчих дій щодо арешту спірного нерухомого майна, право іпотеки на це майно на визначених законом підставах та в установленому порядку не припинено, кредитний договір, іпотечний договір, договір факторингу та договір про відступлення прав за іпотечним договором недійсними не визнано.

Так, відповідно до ст. 20 Закону України "Про забезпечення ви кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 12.07.2001 року № 2658-III, встановлює якщо обтяжувач відступив іншій особі прав за правочином, на підставі якого виникло обтяження, ця особа набуває всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи встановлений пріоритет.

Отже, звернення стягнення на заставлене майно та звернення до суду з позовом є правом кредитора, відповідно звернення стягнення на заставлене майно є правом іпотекодержателя.

З урахуванням фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що відповідачем під час винесення оскаржуваних постанов не було враховано, що об'єкт нерухомого майна, а саме квартиру загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 39, 3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1., перебуває під обтяженням, чим порушено законні права та інтереси позивача, внаслідок чого призвело до позбавлення законного права першочерговості звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором іпотеки.

Крім цього, оскільки позивач є іпотекодержателем, при цьому, враховуючи, що обтяження на предмет іпотеки накладено позивачем 28.08.2007 р., а постанови винесено 15.06.2009 р., 14.06.2010 р., 25.10.2010 р. та 14.03.2012 р., тобто пізніше, суд приходить до висновку, що саме позивач має пріоритет щодо звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна, а саме квартиру загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 39, 3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене, позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом №898, володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення відповідачами арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці позивача, обмежує забезпечене іпотекою право останнього на першочергове право задоволення своїх вимог за кредитним договором 28.08.2007 р. за рахунок предмету іпотеки.

Щодо обраного позивачем способу захисту його порушеного права.

Так, відповідно до позовних вимог позивач просить суд визнати протиправними постанови державного виконавця та зобов'язати звільнити з-під арешту нерухоме майно.

Визнання протиправними оскаржуваних постанов не відновить порушене право позивача, оскільки визнання їх протиправними не свідчить про їх скасування, а тому, з метою надання належного захисту порушеного права, суд керуючись положеннями ч.2 ст.11 КАС України, вважає за необхідним вийти за межі позовних вимог та скасувати оскаржувані постанови. При цьому, суд зазначає, що у даному разі має місце неправильне словесне вираження форми захисту прав позивача.

Щодо зобов'язання звільнити з-під арешту нерухоме майно.

Так, у силу положень Закону №606, з метою відновлення порушеного права суб'єкта звернення до суду, саме на суд покладається обов'язок скасовувати незаконне рішення державного виконавця, який на підставі судового рішення вчиняє відповідні виконавчі дії.

Із врахуванням того, що суд є суб'єктом правозастосування, він у силу своєї правової природи не може у резолютивній частині рішення дублювати норми законів. До його обов'язків відноситься перевірка рішень суб'єктів владних повноважень на предмет їх законності та вжиття заходів щодо відновлення порушеного права.

Спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування оскаржуваних постанов охоплює собою спосіб захисту порушеного права у вигляді зобов'язання державного виконавця звільнити з-під арешту нерухоме майно, а тому потреби зобов'язувати це вчиняти виконавчу службу немає. У зв'язку із чим в цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити.

За таких обставин, з метою встановлення юридичної чистоти рішення суду та забезпечення належного захисту прав позивача, суд, вважає за необхідним позов товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції задовольнити частково, а саме визнати протиправними та скасувати оскаржувані постанови.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку із задоволенням цього позову частково, суд присуджує товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 36 грн. 54 коп. (пропорційно задоволеним вимогам).

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 86, 94, 122, 128, 158, 159, 161- 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА№056652 від 18.03.2009 р., про відкриття виконавчого провадження ВП № 19724850 від 14.06.2010 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН№051765 від 25.10.2010 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 31092546 від 14.03.2012 р. в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 39, 3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

3. У частині зобов'язання Шевченківський відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції звільнити з-під арешту нерухоме майно - у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого платіжним дорученням №2092 від 11.03.2015 р. судового збору на суму 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. (пропорційно задоволеним вимогам).

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.В. Анісімов