Справа № 826/19310/14
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, звернувся в суд з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.11.2014 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Сторони, що були належним чином повідомлені, в судове засідання на апеляційний розгляд не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення клопотання, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питання правомірності формування ФОП ОСОБА_3 податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість при господарських взаємовідносинах з Підприємством «Інвасервіс» ВГО «Українська спілка інвалідів - УСІ» (ідентифікаційний код 25387738) за липень 2014 року.

За результатами перевірки складено Акт від 04.11.2014 року № 152/26-50-17-01-, в якому зафіксовано порушення позивачем п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Висновок податкового органу ґрунтується на використаній під час аналізу господарських правовідносин позивача із зазначеним вище контрагентом довідки ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 03.11.2014 року № 1013/26-58-22-01/25387738 про результати зустрічної звірки Підприємства «Інвасервіс» ВГО «Українська спілка інвалідів - УСІ» (ідентифікаційний код 25387738) щодо документального підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року. Відповідно до цієї довідки від 03.11.2014 року № 1013/26-58-22-01/25387738, встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з продажу та постачання товарів (робіт, послуг) у названого підприємства в розумінні норм ст. 22, ст. 138, п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, ст. 185, п. 201.4, п. 201.6 і п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

За таких підстав відповідач дійшов висновку про відсутність у ФОП ОСОБА_3 правових підстав для формування податкового кредиту в сумі 7 118,80 грн. на підставі податкової накладної від 18.07.2014 року № 175, що виписана Підприємством «Інвасервіс» ВГО «Українська спілка інвалідів - УСІ».

28.11.2014 року відповідачем на підставі акта перевірки прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення (форми «Р») за № , яким визначило позивачу до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 10 678,50 грн., в т.ч. 7 119,00 грн. за основним платежем, 3 559,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися враховуючи наступні обставини справи.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Отже, наявність законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту та валових витрат, зокрема податкових накладних, виписаних платником податку, є обов'язковою, для визнання правомірності формування таких за умови, якщо відомості в таких документах відповідають дійсності, і якщо господарські операції мали реальний характер та придбані товари (роботи, послуги) використовувалися в господарській діяльності платника податку.

З матеріалів справи вбачається, що в липні 2014 року ФОП ОСОБА_3 на підставі письмового договору від 07.07.2014 року № 07/07/2014/315/01 замовив і придбав у Підприємства «Інвасервіс» ВГО «Українська спілка інвалідів - УСІ» монтажні роботи та поліграфічні послуги (друк банерів, друк на плівці та пластику). Конкретний перелік і вартість замовлених робіт і послуг визначений сторонами в Додатку № 1 до вказаного Договору..

Як встановлено судом першої інстанції, факт виконання робіт та надання послуг позивачу за зазначеним зобов'язанням та оплати їх вартості підтверджується документально; господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України, містять всі необхідні реквізити.

На виконання вищезазначених зобов'язань позивач в безготівковій формі здійснив перерахування грошових коштів, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Позивачем надано докази використання придбаного товару у подальшій господарській діяльності. Так, на замовлення ТОВ «Укрбуд Девелопмент» позивач здійснив виготовлення банерів в кількості 65 шт. з подальшим їх монтажем.

Таким чином, позивачем надано первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій з метою подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідачем не надано будь-яких доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних операцій або про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту. Не надано і доказів щодо відсутності у контрагента позивача виробничих можливостей (технічних, матеріальних, людських ресурсів) на виконання зобов'язань за укладеним договором.

Також, судом першої інстанції встановлено, що на час здійснення господарських операцій з позивачем, Підприємство «Інвасервіс» ВГО «Українська спілка інвалідів - УСІ» було правоздатною та дієздатною юридичною особою, створеною та зареєстрованою у відповідності до чинного законодавства України, доказів того, що позивач знав або міг знати про недостовірність відомостей Єдиного державного реєстру Юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо вказаних юридичних осіб суду не дано.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо правомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми сплаченого податку на додану вартість у складі ціни придбаних робіт та послуг за податковими накладними, отриманими від контрагента є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 20.04.2015 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.