Справа № 826/12418/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Київ К/800/66486/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Адвокатського об'єднання «Фортіс» до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Адвокатського об'єднання «Фортіс» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Адвокатського об'єднання «Фортіс» звернулося до суду першої інстанції із позовом в якому просило визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання інформації на адвокатський запит, зобов'язання вчинити дії із надання запитуваної інформації.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що відмовляючи у наданні запитуваної інформації, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У поданій касаційній скарзі позивач заявив вимоги про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, скаржник зазначає, що відповідачем всупереч вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не надано відповідь на його адвокатський запит. Крім того, запитувана інформації не відноситься до інформації з обмеженим доступом.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Адвокат адвокатського об'єднання «Фортіс» Пашинський Микола Миколайович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 26.02.2004 №1919), який діяв в інтересах громадянки ОСОБА_5 на підставі договору про надання правової допомоги від 06.06.2014 року звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві із адвокатським запитом від 06.06.2014 року № 16, яким просив надати наступну інформацію: чи зареєстровано право власності, за ким та на підставі чого, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, місто Київ, Україна та якими документами підтверджується реєстрація права власності на зазначену квартиру.

Відповідь на вищезазначений запит просив надати на руки або надіслати до 13.06.2014 року поштою за адресою: 01032, АДРЕСА_2, адвокату адвокатського об'єднання «Фортіс» Пашинському Миколі Миколайовичу або його помічнику, тел./факс НОМЕР_1.

Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві листом від 01.07.2014 року №6140/5.5-вих. відмовлено у наданні запитуваної інформації з посиланням на відсутність правових підстав для надання копій документів та інформації за ким та на підставі чого зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, місто Київ з огляду на наявність у даної інформації статусу з обмеженим доступом.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Стаття 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає професійні права адвоката, відповідно до яких останнім надано право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під адвокатським запитом розуміється письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Правове регулювання відносин у сфері інформації та основи інформаційної діяльності регулюються Законом України «Про інформацію».

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень.

Згідно із рішенням Конституційного суду України від 20.01.2012 у справі №2-рп/2012 інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною.

Правовідносини пов'язані з наданням інформації за запитами, державною реєстрацією права власності на нерухоме майно та, відповідно, надання інформації з Реєстру прав власності регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законами України «Про інформацію», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Тобто, орган державної реєстрації прав інформацію про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження надає виключно, у встановленому цим Законом порядку, якій є спеціальним для цих правовідносин.

За змістом статей 1, 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав містить Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). Органи державної реєстрації прав, державні реєстратори забезпечують достовірність інформації, її захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних, їх оперативний пошук і документальне відтворення процедури державної реєстрації прав, оперативне надання витягів про зареєстровані права та/або їх обтяження з Державного реєстру прав.

Враховуючи вищевикдаладене, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що законодавство у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачає особливий порядок надання інформації з Державного реєстру прав про зареєстровані речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, а також встановлює певні обмеження щодо доступу до вказаної інформації, особливості її захисту відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який є спеціальним для даних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 182 Цивільного кодексу України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Такий порядок визначений статтею 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», відповідно до якої відомості про зміст документів, що підтверджують (посвідчують) правочини щодо нерухомого майна, узагальнені відомості про речові права окремої особи на нерухоме майно, а також витяги з Державного реєстру прав, що містять відомості про встановлення, зміну чи припинення речових прав на нерухоме майно, надаються органами державної реєстрації лише власнику (власникам) нерухомого майна, його спадкоємцям (правонаступникам - для юридичних осіб) або особам, на користь яких вчинено обмеження, чи іншим суб'єктам речового права, органам державної влади чи органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам, якщо запит зроблено у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених законами, бюро кредитних історій на їх запит щодо інформації Державного реєстру прав, передбаченої частиною першою цієї статті, в електронному вигляді (у форматі бази даних), у разі наявності письмової згоди юридичних, фізичних осіб - власників нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попердніх інстанцій, що адвокати не віднесені до виключного переліку осіб встановлених ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», а тому відмовляючи надати інформацію і копії правовстановлюючих документів про нерухоме майно особи на адвокатський запит відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскліьки.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в

адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Адвокатського об'єднання «Фортіс» відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року у справі № 826/12418/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: І.Я. Олендер О.В. Карась

А.О. Рибченко