Справа № 2а-2358/10/0870
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2010-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2010 року 15 год. 46 хв. Справа № 2а-2358/10/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лазаренко М.С.

при секретарі Гончаренко H.A.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_1

від відповідачів : не з'явився

розглянув в відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя

про: визнання протиправним та скасування повідомлення - рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 07 квітня 2010 року №

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 07.04.2010р. №, посилаючись на те, що акт позапланової перевірки складений з численними порушеннями, а обставини, викладені в ньому не відповідають дійсності.

Представником відповідача подані заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.03.2010 року об 18 год. 10 хв. Державною податковою інспекцією у Хортицькому районі м. Запоріжжя проведено перевірку господарської одиниці - магазин, що розташований за адресою пр.-т Радянський, 13, суб'єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено Акт від 31.03.2010 року.

Перевірку здійснено співробітниками ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя, а саме Півень А.В. на підставі направлення від 31.03.2010 р. 3310117, та Клімакова К.В. на підставі направлення від 31.03.2010р. №310118, у присутності ОСОБА_1

За результатами перевірки встановлено порушення п.1, 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності.

За результатами виявлених порушень 07.04.2010 року ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя винесено рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №, яким визначено штрафні санкції у розмірі 15660 грн.

Не погодившись з даним рішенням, позивач звернувся до суду про його оскарження.

Відповідно до ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в України» позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Згідно ст. 16 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» контроль за застосуванням РРО здійснюється податковими органами у вигляді планових і позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Відповідно до ст. 11-2 Закону України «Про державну податкову службу в України» посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку:

1) направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;

2) копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, суду надано лише направлення №310117 від 31.03.2010 року, що видане гол. держ. податковому ревізору-інспектору відділу контролю за суб'єктами господарювання, які здійснюють розрахунки у готівковій формі, інспектору податкової служби І рангу ДПА у Запорізькій області м. Запоріжжя Півню А.В., та наказ №142 від 25.02.2010р. про проведення перевірок суб'єктів господарської діяльності сфери грального бізнесу, надання послуг, торгівлі та громадського харчування протягом березня 2010 року згідно затвердженого графіку. Відповідного графіку суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України суб'єкт владних повноважень при прийнятті рішення повинен діяти: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Статтею 1 Закону №265 передбачено, що реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Встановлення норм щодо застосування або незастосування реєстраторів розрахункових операцій в інших законах не допускається.

Відповідно до положень статті 3 Закону № 265 суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.

Пунктом 2 статті 17 Закону №265 встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі застосування при здійсненні розрахункових операцій непереведеного у фіскальний режим роботи, незареєстрованого, неопломбованого або опломбованого з порушенням встановленого порядку реєстратора розрахункових операцій.

Порядок реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 р. № 614 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001 р. за № 107/5298, розроблено на виконання Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Данний Порядок не поширюється на реєстратори розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Пункт 1 частини 1 статті 2 Закону № 265 встановлює, що реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

За результатом розгляду справи, судом встановлено, що актом перевірки не встановлено та не з'ясовано наявність відповідного реєстратора розрахункових операцій у відповідача взагалі.

Суд звертає увагу на те, що частина друга статті 17 Закону № 265 обов'язковою умовою відповідальності суб'єкта господарювання визначає наявність РРО, яким є реєстратор внесений до відповідного реєстру. При цьому відповідальність настає при встановленні факту здійснення операцій з використанням РРО внесеного до Державного реєстру РРО, який, при цьому, не переведений у фіскальний режим роботи, не зареєстрований або не пломбований. Отже, відповідачем безпідставно застосовано штрафні санкції на підставі вказаної норми, оскільки відповідачем взагалі не досліджено наявні його у відповідача.

Крім того, податковою службою не встановлено під час перевірки та не відображено належним чином в акті перевірки, про те, ким саме сплачено 60 грн. за придбаний стілець, особу, що продала зазначений стілець та приналежність його саме до господарської одиниці позивача.

Щодо порушення позивачем п.12 ст.3 Закону №265 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.12 ст. 3 закону №265 суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язаний вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 Закону № 265 передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

На даний час жодним нормативно-правовим актом України не передбачений порядок ведення обліку товарних запасів фізичною особою - підприємцем та його обов'язок мати первинні документи та накладні на товар.

Відповідно до ст. 21 Закону №265/95, якою керувався відповідач при прийнятті рішення, фінансова санкція застосовується до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання. При цьому фінансова санкція застосовується у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації.

Таким чином, обов'язковою умовою притягнення до юридичної відповідальності є порушення встановленого законодавством порядку обліку товарів, в результаті якого виявлено не обліковані (не оприбутковані) товари.

На виконання ст.9 Закону №265/95 Постановою Кабінету Міністрів України №1269 від 26.09.2001 «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат» (надалі - Постанова №1269) затверджено Порядок ведення книги обліку доходів і витрат.

Згідно з п.5 Постанови №1269 та форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності протягом календарного року суб'єктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг).

Тобто, вказаний нормативний акт передбачає обов'язок фізичних осіб-підприємців, здійснювати облік шляхом зазначення лише відповідних сум витрат, а не первинних бухгалтерських документів, якими підтверджуються кількість та ціна отриманого товару.

Крім того пунктом 3 Постанови №1269 передбачено, що форма книги затверджується Державною податковою адміністрацією України.

Однак, на даний час відсутній нормативний документ ДПА України, яким на виконання Закону №265/95 та Постанови №1269 було б затверджено форму Книги обліку доходів і витрат.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України від 16.07.99 р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1, 3 і 5 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 2 Закону № 996 визначено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Порядок введення обліку основних засобів визначено наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. № 92 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» і його норми застосовуються лише підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) усіх форм власності (крім бюджетних установ).

Твердження податкового органу, що облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації повинен здійснюватися у Книзі обліку доходів та витрат, відповідно до «Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої наказом ДПА України від 21.04.93 № 12 (додаток 10) є безпідставними з наступних причин.

Зазначена Інструкція затверджена на виконання Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян». У 2003 році у зв'язку з прийняттям Закону України від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» до Інструкції внесено відповідні зміни. Зазначеною інструкцією визначається порядок оподаткування доходів, одержаних у звітний податковий період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності, а не порядок ведення обліку товарів. Крім того, даною Інструкцією суб'єктам підприємницької діяльності надано право взагалі не використовувати первинні бухгалтерські документи, якими підтверджуються кількість та ціна отриманого товару. Так п.13 встановлено, що загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку № 6 до цієї Інструкції.

Склад валових витрат виробництва (обігу), що виключається з валового доходу платників податку - фізичних осіб, регулюється нормами Закону України від 28.12.94 р. № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 334) та додатком 7 до Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 р. № 12, із змінами і доповненнями, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 червня 1993 за № 64) (далі - Інструкція), в якому зазначено, що будь-які суми витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності до моменту одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком відповідно до статті 1 Закону України «Про підприємництво».

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать документально підтверджені витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94-ВР.

Таким чином, даним нормативним актом витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. При цьому закріплено обов'язок фізичних осіб-підприємців, здійснювати облік шляхом зазначення лише відповідних сум витрат (документально підтверджених або у відсотках до отриманого доходу). Обов'язок СПД щодо внесення в книгу записів на підставі первинних документів визначений лише в Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат громадян - суб'єктів підприємницької діяльності (з особливостями її ведення для сфери торгівлі) ф.№10, який ухвалений у вигляді листа ДПА від 05.11.97 №17-0117/10-8886.

Враховуючи статус цього документу, його не можливо вважати нормативно-правовим актом, оскільки він не зареєстрований Мін`юстом у відповідності до вимог Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992 року №493/92 та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731, а відтак він може носити лише рекомендаційний характер.

Таким чином, ведення бухгалтерського обліку фізичними особами - підприємцями чинним законодавством не передбачено.

Проаналізувавши пояснення сторін, дослідивши докази по матеріалам справи, суд вважає, що позивач, порушення положення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, і громадського харчування та послуг» не допустив, а тому застосування ДПІ у Хортицькому районі штрафних і (фінансових) санкцій згідно з статтею 20 цього Закону є безпідставними. При цьому, представником відповідача у судовому засіданні зазначено, що товар, який є не облікованим, визначався вибірково, а не у повному обсязі, без зазначення критеріїв вибору не облікованого товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України суб'єкт владних повноважень при прийнятті рішення повинен діяти: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Частиною другою статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечення відповідача щодо позову спростовується вищенаведеним обґрунтуванням та оцінюються судом критично, оскільки відповідач не довів правомірність свого рішення в частині невизнання адміністративного позову. З огляду на матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 17, 160, 163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення - рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 07 квітня 2010 року №, винесене Державною податковою інспекцією у Хортицькому районі м. Запоріжжя.

Стягнути з державного бюджету на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова , якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а у разі складання постанови в повному обсязі - з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко

Постанову виготовлено у повному обсязі 18 червня 2010 року.