Справа № 810/7169/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/7169/14 Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька О.О. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Своїм рішенням суд, зокрема, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення від 27 жовтня 2014 року № яким платнику донараховано грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 71 397,45 грн., в тому числі основний платіж 57 117,96 грн. та штрафні (фінансові) санкції 14 279,49 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27 жовтня 2014 року № якою донараховано грошове зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 132 132,88 грн. та рішення № від 27 жовтня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не донараховано єдиного внеску в розмірі 13 213,29 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Вишгородською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області проведено планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_3, за результатом якої складно акт від 13 жовтня 2014 року №2085/17-3/НОМЕР_1.

Даним Актом перевірки податковим органом встановлено порушення ОСОБА_3 п. 6 статті 128 Господарського кодексу України та п. 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року облік доходів і витрат вівся неналежним чином; пп. 177.5.3 п. 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму чистого (оподатковуваного) доходу на загальну суму 380 786,4 гри., в наслідок чого підприємцем занижено 1ІДФО в сумі 57 117,96 грн.; п.п. 1.2 п. 2 статті 6, п.2 ч. 1 статті 7, п. 11 статті 8, абз. З п. 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суми єдиного соціального внеску на загальну суму 132 132,88 грн.

На підставі Акта перевірки Вишгородською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області прийнято:

податкове повідомлення - рішення від 27 жовтня 2014 року № яким платнику донараховано грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 71 397,45 грн.

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27 жовтня 2014 року № якою донараховано грошове зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове

державне соціальне страхування на суму 132 132,88 грн.

рішення № від 27 жовтня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не донараховано єдиного внеску в розмірі 13 213,29 грн.

Не погоджуючись з винесеними рішеннями відповідача, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий орган дійшов висновку про заниження платником валового доходу за 2013 рік на суму 190 393,20 грн. та завищення валових витрат за 2013 рік також на суму 190 393,20 грн. Проведеною перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено, що ФОП ОСОБА_3 занижено суму чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 380 786,4 грн., (190 393,20+190 393,20) у зв'язку з чим занижено суму єдиного соціального внеску на загальну суму 132 132,88 грн.

Тобто, в результаті виявлених порушень контролюючим органом донараховано:

грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 71 397,45 грн.. в тому числі основний платіж 57 117,96 грн. (380 786,4x15%) та штрафні (фінансові) санкції 14 279,49 грн. (571 17,96x25%).

грошове зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 132 132,88 грн. (380 786,4 х 34,7%).,

застосовано штрафну санкцію (єдиний внесок) в розмірі 13 213,29 грн. (132 132,88x10%).

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній, нематеріальні формах, здійсню вальних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змій капіталу за рахунок його вилучення аЈ розподілу власником).

Відповідно до п.п. «г» п.п. 138.10.1 п. 138.10 статті 138 ПК до складу інших витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта, оподаткування включаються загальновиробничі витрати на утримання, експлуатацію і ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Згідно п.п. «в» статті 138.10.2 ПК України до складу адміністративних витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством, включаються витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Доходи фізичних осіб-підприємців отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності оподатковуються за ставкою, визначеною в пункті 167.1. статті 167 Податкового кодексу України. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та не грошовій формах) і документально підтвердженими витратами пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи -підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платником податку на додану вартість не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів ( робіт, послуг).

Відповідно до п. 177.2 статті 177 ПКУ - об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом ( виручка у грошові та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п. 177.5.3 статті 177 Податкового кодексу України остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Відповідно до п. 177.10 статті 177 ПК фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до п. 6 статті 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець зобов'язаний: у передбачених законом випадках і порядку одержати ліцензію на здійснення певних видів господарської діяльності; повідомляти органи державної реєстрації про зміну його адреси, зазначеної в реєстраційних документах, предмета діяльності, інших суттєвих умов своєї підприємницької діяльності, що підлягають відображенню у реєстраційних документах; додержуватися прав і законних інтересів споживачів, забезпечувати належну якість товарів (робіт, послуг), що ним виготовляються, додержуватися правил обов'язкової сертифікації продукції, встановлених законодавством; не допускати недобросовісної конкуренції, інших порушень антимонопольно-конкурентного законодавства; вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства; своєчасно надавати органам доходів і зборів декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів; сплачувати податки та інші обов'язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», платники податку, серед іншого, зобов'язані: вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит; отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого законом, документи первинного обліку, на підставі яких формується податковий кредит платника податку.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що Вишгородська ОДПІ, роблячи висновок про заниження платником валового доходу та про завищення ним валових витрат, не зазначила господарських операцій, що здійснювались між ФОП ОСОБА_3 та його контрагентами і стали підставою для вказаного висновку, не вказала про наявність чи відсутність правочинів про надання певних послуг контрагентами, фінансово-господарських документів, що підтверджують сплату грошових коштів за вчиненим право чинами, платіжних доручень, виписок банківських установ, прибуткових та видаткових касових ордерів, чеків РРО та інших фінансово-господарських документів, що підтверджують передачу товарів за вчиненими правочинами, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, рахунків-фактур, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо. Відсутність вказаної інформації вбачається з самого акта перевірки.

Тобто, ані в Акті перевірки, ані в запереченні на позов, ані в апеляційній скарзі не має посилання на будь-які первинні бухгалтерські документи, договори, податкові/видаткові накладні, акти виконаних робіт тощо. Відсутні і роздруківки (посилання) із системи співставлення, які б давали змогу встановити по взаємовідносинам з яким з контрагентів позивачем занижено валовий дохід.

На дану обставину також звертав увагу суд першої інстанції, однак апелянтом не надано жодних пояснень чи доказів з цього питання.

Таким чином, висновок податкового органу про заниження валового доходу та про завищення ним валових витрат є не обґрунтованим та документально не підтвердженим, адже, з Акта перевірки взагалі неможливо встановити, яким чином особи, які проводили перевірку вирахували вищезазначену суму розбіжностей та на підставі яких даних вони робили подібні розрахунки, оскільки такі розрахунки в Акті відсутні, як і посилання на конкретні документи при дослідженні яких податковий орган дійшов таких висновків.

Натомість, позивачем до початку проведення перевірки були надані документи бухгалтерського та податкового обліку за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, якими в повній мірі підтверджені валові витрати за 2013 рік в розмірі 887 610,0 грн. Зокрема, такими документами є: податкові, видаткові накладні, платіжні доручення, квитанції, акти виконаних робіт.

Всі первинні бухгалтерські документи належним чином оформлені, містять всі необхідні реквізити та відповідають вимогам чинного податкового законодавства України.

Враховуючи викладене, висновки податкового органу про завищення сум валових витрат в 2013 році на загальну суму 190 393,20 грн. є безпідставними, оскільки витрати документально підтверджені і безпосередньо пов'язані із господарською діяльністю платника.

З огляду на те, що судом було встановлено, що висновок податкового органу про заниження валового доходу та про завищення ним валових витрат є не обґрунтованим та документально не підтвердженим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача підстав для винесення податкового повідомлення - рішення №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № та рішення №.

А як наслідок, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність таких рішень відповідача.

Таким чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Отже суд першої інстанції при винесенні постанови було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.