Справа № 826/3099/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 квітня 2015 року № 826/3099/15

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі: судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1
до Генеральна прокуратура України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до начальника Генеральної прокуратури України в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення Генеральної прокуратури України про відмову в задоволенні інформаційного запиту від 24.12.2014 та бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо ненадання інформації на інформаційний запит від 24.12.2014;

- зобов'язати Генеральну прокуратуру України у строк не пізніше п'яти днів з дня набрання постанови суду по справі за цим позовом законної сили надати позивачу інформацію на інформаційний запит від 24.12.2014 щодо того, чи надходила до Генеральної прокуратури України постанова Кабінету Міністрів України від 27.01.2014 № 18 і, якщо надходила, та коли від кого. У випадку надходження до Генеральної прокуратури України зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2014 № 18 надати позивачу належним чином засвідчену копію цієї постанови.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2015 суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 26.03.2015 представник відповідача надав письмові заперечення та просив суд відмовити у задоволенні позову. Позивач в свою чергу надав свої пояснення по суті позову. Суд оголосив перерву та зобов'язав представника відповідача надати нормативно-правове обґрунтування своєї позиції.

В судовому засіданні 01.04.2015 представник відповідача надав додаткові пояснення та заявив клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, проти чого не заперечив позивач та суд відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України оголосив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Через канцелярію суду 03.04.2015 позивач надав додаткові пояснення до позову.

Станом на час розгляду справи по суті інших документів з приводу даного спору по справі від сторін до суду не надходило.

Розглянувши надані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 24.12.2014 позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом в якому просив надати інформацію щодо того чи надходила до Генеральної прокуратури України Постанова Кабінету Міністрів України від 27.01.2014 № 18, якщо так, то від кого та коли. У випадку надходження зазначеної постанови позивач просив надати належним чином засвідчену її копію.

Відповідач на запит від 24.12.2014 надав відповідь листом від 30.12.2014 № 23-1425 вих-14 у якій зазначив, що не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки постанови Уряду (окрім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом) опубліковуються, тобто перебувають у вільному доступі.

Позивач вважає, що відповідач не правомірно відмовив у наданні публічної інформації у зв'язку з чим і звернувся за захистом свої прав та інтересів до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та вивчивши норми відповідного законодавства України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача частково, зважаючи зокрема на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

У своїй відповіді від 30.12.2014 № 23-1425 вих-14 відповідач зазначив, що не є розпорядником запитуваної інформації та запитувана інформація не є публічною, оскільки факт реєстрації документа носить характер внутрішньо-організаційної інформації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Частина 1 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.

Згідно із ст. 18 Закону для забезпечення збереження та доступу до публічної інформації документи, що знаходяться у суб'єктів владних повноважень, підлягають обов'язковій реєстрації в системі обліку, що має містити назву документа, дату створення документа, дату надходження документа, джерело інформації (автор, відповідний підрозділ), передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом, строк обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом, галузь, ключові слова, тип, носій (текстовий документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо), вид (нормативні акти, угоди, рішення, протоколи, звіти, прес-релізи), проекти рішень (доповідні записки, звернення, заяви, подання, пропозиції, листи тощо), форму та місце зберігання документа тощо.

Виходячи з зазначеного та підтверджується, як запереченнями відповідача так і поясненнями позивача при виконанні своїх обов'язків органи прокуратури накопичують інформацію нормативного характеру, яку надалі використовують у роботі для виконання своїх функцій, а отже інформація яку запитував позивач запитом від 24.12.2014 є публічною інформацією.

Згідно із вимогами ст.ст. 14, 20, 22 Закону за результатами розгляду запиту на інформацію розпорядник інформації має надати відповідь на запит, при цьому, або задовольнити запит та надати достовірну, точну та повну інформацію, або відмовити в задоволенні запиту на інформацію, або направити запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Як зазначає позивач, відповідь відповідача від 30.12.2014 № 23-1425 вих-14 на інформаційний запит, незважаючи на відсутність в цій відповіді прямого значення про відмову в задоволенні запиту, фактично є такою відмовою.

Відповідач у запереченнях проти позову вказує на те, що лист від 30.12.2014 № 23-1425 вих-14 не містив відмови у задоволенні запиту, проте з відповіді вбачається, що інформація на запит не є точною та повною. Також відповідач не зазначив чи направлений запит належному розпоряднику, а отже суд приходить до висновку, що своєю відповіддю відповідач відмовив у наданні запитуваної інформації.

Згідно із п.3 ст. 22 Закону у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації, дату відмови, мотивовану підставу відмови, порядок оскарження відмови, підпис.

Проте у зазначеному листі від 30.12.2014 № 23-1425 вих-14 не мітиться прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації та вмотивованої підстави відмови та порядок оскарження відмови.

Також відповідач зазначає, що інформація стосовно надходження запитуваної (реєстрація) Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2014 № 18 та від кого ця постанова надійшла є внутрішньо-організаційною інформацією та не є публічною, проте відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону розпорядники інформації не зобов'язаний лише оприлюднювати таку інформацію.

У своїх додаткових пояснення відповідач посилається на те, що запитувана постанова Уряду містить гриф «Для службового користування», облік документів та видань з грифом «Для службового користування» ведеться з вимогами Інструкції про порядок обліку, збереження і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 № 1893.

Згідно із п. 14 зазначеної Інструкції облік документів та видань з грифом ведеться у журналі за формою 2 (Журнал обліку документів та видань з грифом «Для службового користування»), як правило, окремо від обліку іншої несекретної кореспонденції.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Згідно із ч. 3 ст. 7 Закону перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Виходячи з зазначеного відповідач, як розпорядник публічної інформації яку він отримав при виконанні своїх повноважень та відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» повинен надати позивачу повну та точну інформацію на запит 24.12.2014 .

Щодо позовної вимоги надати копію Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2014 № 18, то суд зазначає слідуюче. Власником зазначеної Постанови є Кабінет Міністрів України і як вказує відповідач, доступ до зазначеної Постанови є обмежений. А відповідно відповідач не є власником запитуваної Постанови та не є її розпорядником в розумінні ЗУ "Про доступ до публічної інформації" так як вказаний документ та інформація в ньому є з обмеженим доступом. А тому, суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачем позовних вимог, що підтверджується наявними у справі доказами, а позивач свою чергу надав суду всі необхідні правові докази.

Зважаючи на те, що позивач надав суду всі необхідні докази щодо бездіяльності відповідача у не наданні повної та аргументованої інформації на запит від 24.12.2014, суд дійшов до висновку про задоволення позовних частково.

В позовній заяві та в судовому засіданні позивач не заявляв позовної вимоги щодо відшкодування йому судових витрат із сплати судового збору. Тому суд не вирішував питання, в порядку ст. 94 КАС України, щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково..

2. Визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України в не наданні відповіді на інформаційний запит від 24.12.2014.

3. Зобов'язати Генеральну прокуратуру України у строк не пізніше п'яти днів з дня набрання постанови суду по справі за цим позовом законної сили надати позивачу аргументовану відповідь на запитувану інформацію в запиті від 24.12.2014.

4. В іншій частині позову відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя: Я.І. Добрянська