Справа № 2а-7206/10/2070
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 р.Справа № 2а-7206/10/2070
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2015р. по справі № 2а-7206/10/2070

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова від 17 грудня 2009 року №/0 та №/0, від 12 січня 2010 року № /1 та №/1, від 23 березня 2010 року № /2 та № /2, від 30 квітня 2010 року № /3 та № /3.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2015 р. по справі № 2а-7206/10/2070 адміністративний позов задоволено. Скасовані податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова від 17 грудня 2009 року №/0 та №/0, від 12 січня 2010 року №/1 та №/1, від 23 березня 2010 року №/2 та №/2, від 30 квітня 2010 року №/3 та №/3.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, та зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на законних підставах та відповідають чинному законодавству. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2015 р. по справі № 2а-7206/10/2070 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати.

Позивач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що з 24.11.2009 року по 09.12.2009 року ДПІ у Київському районі м. Харкова була проведена документальна планова перевірка фінансово - господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 року по 30.06.2009 року, про що було складено акт №8059/17-218/НОМЕР_1 від 14.12.2009 року (т.1, а.с. 9-40).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог:

- підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 6125,00 грн., у тому числі: за 1 квартал 2007 року у сумі 756,00 грн., за 2 квартал 2007 року у сумі 762,00 грн., за 3 квартал 2007 року у сумі 667,00 грн., за 4 квартал 2007 року у сумі 1 948,00 грн., за 1 квартал 2008 року у сумі 195,00 грн., за 2 квартал 2008 року у сумі 553,00 грн., за 3 квартал 2008 року у сумі 418,00 грн., за 4 квартал 2008 року у сумі 140,00 грн., за 1 квартал 2009 року у сумі 61,00 грн., за 2 квартал 2009 року у сумі 625,00 грн., в результаті підприємцю було зменшено від'ємне значення рядка 26 декларації про податок на додану вартість на суму 3584,00 грн. та донараховано за результатом перевірки податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 2016,00 грн.;

- статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", що полягали у заниженні чистого доходу за 2007 рік на суму 9769,84 грн., за 2008 рік на суму 3992,57 грн., внаслідок чого підприємцю донараховано податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності у сумі 2064,36 грн.

За результатами розгляду поданих позивачем заперечень до акта перевірки та врахування доданих до них первинних документів ДПІ у Київському районі м. Харкова було зазначено про необхідність донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 1990,40 грн., зменшення від'ємного значення рядка 26 декларації з податку на додану вартість на суму податку на додану вартість 3384,00 грн. та донарахування податку на додану вартість у сумі 1916,00 грн.

На підставі акту відповідачем 17 грудня 2009 року були прийняті податкові повідомлення-рішення: №/0, яким позивачу було визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 1990,40 грн. та №/0, яким позивачу було визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 2874,00 грн., у тому числі: 1916,00 грн. - за основним платежем, 958,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, проте були залишені без змін з оформленням за результатом розгляду скарг податкових повідомлень-рішень від 12 січня 2010 року № /1 та №/1, від 23 березня 2010 року № /2 та № /2, від 30 квітня 2010 року №/3 та № /3 на аналогічні суми податкових зобов'язань.

Позивач не погодився з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності об'єкту оподаткування щодо податку з доходів фізичних осіб та відсутності порушень в діях позивача при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість, а тому визнав позовні вимоги обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що підприємницьку діяльність позивач здійснював у перевіряємий період за загальною системою оподаткування. Основним видом діяльності позивача за КВЕД є: послуги по передачі даних, інформаційні послуги, Web-дизайн (створення html сторінок), торгово - закупівельна діяльність.

З акту перевірки №8059/17-218/НОМЕР_1 від 14.12.2009 року встановлено, що позивачем у книгу обліку доходів та витрат за формою №10 включалися сумарно витрати як з урахуванням податку на додану вартість, так і без урахування податку, що призвело до необґрунтованого включення до складу витрат таких сум: у 2007 році - 1343,33 грн., у 2008 році - 1039,98 грн., у 1 та 2 кварталах 2009 року - 1067,84 грн.: підприємцем у книзі обліку доходів та витрат за формою №10 у зв'язку з арифметичною помилкою у 3 кварталі 2007 року були завищені витрати на суму 980,99 грн. без податку на додану вартість, а у 1 кварталі 2008 року були занижені витрати на суму 550,00 грн. без податку на додану вартість; позивачем до перевірки не були надані документи, які підтверджують витрати за 2007 рік у сумі 1738,50 грн. без податку на додану вартість, за 2008 рік у сумі 247,22 грн. без податку на додану вартість, за 1 та 2 квартали 2009 року у сумі 308,33 грн. без податку на додану вартість; позивачем безпідставно були включені витрати, які не відносяться до складу валових витрат виробництва: в 2007 році - на суму 24513,12 грн. без податку на додану вартість, в 2008 році - на суму 9843,33 грн., в 1 та 2 кварталах 2009 року - на суму 6483,33 грн. Вказані порушення, за твердженням податкового органу, призвели до заниження розміру оподатковуваного доходу в загальній сумі 13762,41 грн., внаслідок чого підлягає донарахуванню податок з доходів фізичних осіб у сумі 2064,36 грн.

Крім того, у акті перевірки було вказано, що позивачем в охопленому перевіркою періоді завищено податковий кредит на суму 5825,00 грн. внаслідок безпідставного включення суми податку на додану вартість по придбаних товарах, вартість яких не відносить до складу валових витрат, а саме: по придбанню обладнання та комплектуючих, послуг мобільного зв'язку, мобільних телефонів, телефону, цифрового фотоапарату, аксесуарів для ноутбука, стільця, ремонту обладнання; у 2 кварталі 2009 року позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту податок на додану вартість, який не підтверджений податковими накладними, на загальну суму 300,00 грн. Вказані порушення, за твердженням податкового органу, призвели до завищення підприємцем податкового кредиту на 6125,00 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань на вказану суму, однак, враховуючи наявність задекларованих позивачем сум від'ємного значення податку на додану вартість, залишок від'ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в сумі 3584,00 грн. (рядок 26 податкової декларації з ПДВ за 2 квартал 2009 року) підлягає зменшенню, а донарахуванню підлягає сума податку в розмірі 2016,00 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 13 Декрету Кабінету міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Отже, для цілей визначення оподатковуваного доходу фізичної особи від зайняття підприємницькою діяльністю законодавцем передбачено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачає, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не включаються до складу валових витрат витрати на сплату податку на прибуток підприємств, податку на нерухомість, а також податків, установлених пунктами 7.8, 10.2 і статтею 13 цього Закону; сплату податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, сплату податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються за рахунок сум виплат таких доходів згідно із законом України про оподаткування доходів фізичних осіб.

З матеріалів справи встановлено, що включення позивачем до складу витрат 2007 року, 2008 року та 1, 2 кварталах 2009 року видатків в загальному розмірі 40839,78 грн., а саме придбання мобільних телефонів на суму 1141,25 грн., послуг мобільного зв'язку на суму 544,50 грн., телефону на суму 42,80 грн., цифрового фотоапарату на суму 1028,50 грн., аксесуарів для ноутбука на суму 126,25 грн., комп'ютеру з монітором на суму 3625,00 грн., стільця на суму 212,25 грн., транспортних послуг на суму 291,67 грн., обладнання та комплектуючих на суму 33760,89 грн., ремонту обладнання на суму 66,67 грн. безпосередньо пов'язані з виконанням позивачем підприємницької діяльності, що відповідає зареєстрованим видам господарської діяльності позивача.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

В матеріалах справи містяться первинні документи, що підтверджують понесення позивачем витрат на загальну суму 2294,05 грн., у тому числі: за 2007 рік у сумі 1738,50 грн. без податку на додану вартість, за 2008 рік у сумі 247,22 грн. без податку на додану вартість, за 1 та 2 квартали 2009 року у сумі 308,33 грн. без податку на додану вартість по взаємовідносинам з Волощук, Загорським, МКС, УТЛ, Бондаренко, Дробіним, Ковальовим, МОБІ-ДІК, Кудінцем, Пелетминським. Отже, висновок викладений на аркуші 12 акту перевірки щодо відсутності вказаних первинних документів, не відповідає фактичним обставинам справи.

Колегія суддів не приймає довід апеляційної скарги, що позивач використовував у своїй діяльності придбаний комп'ютер, цифровий фотоаппарат та інше, що є розкішю, неспівмірною з отриманим позивачем доходом, оскільки обґрунтованість витрат, які зменшують у цілях оподаткування отримані доходи платника, не можуть оцінюватися з точки зору їх доцільності, раціональності, ефективності. До повноважень податкового органу належить лише контроль за дотриманням платниками податкового законодавства, а не визначення оподатковуваного доходу платника, виходячи з власних міркувань щодо способів досягнення платниками економічного результату з найменшими витратами.

Таким чином колегія суддів вважає, що позивач мав право на віднесення вказаних витрат до складу валових витрат, однак лише в межах отриманого доходу від здійснення підприємницької діяльності.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем було отримано дохід за 2007 рік - 14270,94 грн., 2008 рік - 4120,41 грн., 1 та 2 кварталі 2009 року - 9055,65 грн., в загальній сумі 27447,00 грн.

Згідно ст. 13 Декрету Кабінету міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з огляду на наявність документально підтверджених валових витрат, які в значній мірі перевищують валовий доход, податковий орган неправомірно визначив суму податку з доходів фізичних осіб через відсутність об'єкту оподаткування, а тому суд першої інстанції правомірно прийнято рішення, що необґрунтованість прийнятих податкових повідомлень - рішень від 17.12.2009 року №/0, від 12 січня 2010 року №/1, від 23 березня 2010 року №/2, від 30 квітня 2010 року №/3.

Щодо правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 17.12.2009 року №/0, від 12 січня 2010 року №/1, від 23 березня 2010 року №/2, від 30 квітня 2010 року №/3 з визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до абз. 1 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що обов'язковими умовами для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість у складі вартості придбаного основного фонду є факт його придбання з метою його використання у межах господарської діяльності платника, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

В матеріалах справи містяться первинні документи, які свідчать про придбання позивачем товарів та послуг, безпосередньо пов'язаних з його господарською діяльністю, зокрема: по придбанню обладнання та комплектуючих, послуг мобільного зв'язку, мобільних телефонів, телефону, цифрового фотоапарату, аксесуарів для ноутбука, стільця, ремонту обладнання.

Крім того, в матеріалів справи містяться податкові накладні, на підставі яких позивачем було сформовано податковий кредит. Також позивачем були надані до матеріалів справи податкові накладні, отримані від контрагента ТОВ "ТК Стрім", за якими цілком правомірно у 2 кварталі 2009 року позивачем було віднесено суму ПДВ до податкового кредиту у розмірі 300,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від його контрагентів, в межах операцій з придбання товарів та послуг, необхідних для здійснення господарської діяльності, а тому податкові повідомлення-рішення від 17.12.2009 року №/0, від 12 січня 2010 року №/1, від 23 березня 2010 року №/2, від 30 квітня 2010 року №/3 підлягають скасуванню.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності своїх рішень. Доказів на підтвердження припущень поданого органу щодо порушень позивачем вимог податкового законодавства відповідачем суду не надано

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2015 р. по справі № 2а-7206/10/2070 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2015р. по справі № 2а-7206/10/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 17.04.2015 р.