Справа № К/9991/15922/12-С
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2015р. м. Київ К/9991/15922/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську на рішення Івано-Франківського міського суду від 21.04.2005 та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.07.2005 по справі №2-493/05 (№2а-381/05) за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську про визнання неправомірними дій та відшкодування маральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.04.2005, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.07.2005, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську про визнання неправомірними дій та відшкодування маральної шкоди - задоволено частково. Визнано неправомірними дії скаргу Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську щодо визначення й нарахування ОСОБА_1 до сплати зобов'язання на суму 2662,00грн. прибуткового податку відповідно до податкового повідомлення від 25.03.2004 та зобов'язано відповідача відкликати зазначене повідомлення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція в місті Івано-Франківську звернулась з касаційною скаргою до Апеляційного суду Рівненської області.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 25.10.2007 касаційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську відхилено, рішення Івано-Франківського міського суду від 21.04.2005 та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.07.2005 залишено без змін.

Не погодившись з ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 25.10.2007, Державна податкова інспекція в місті Івано-Франківську звернулась до Верховного Суду України з скаргою про перегляд судових рішень у зв'язку з винятковими обставинами з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одного й того самого положення матеріального права, а саме: пунктів 1, 3 статті 7, статті 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок громадян».

Ухвалою Верховного Суду України від 01.02.2012 скаргу Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 25.10.2007 як суду касаційної інстанції скасовано, справу передано до Вищого адміністративного суду України для розгляду касаційної скарги.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 в 2003 році було отримано дохід в розмірі 18920,00грн. за основним місцем роботи (Інститут надійності газонафтопроводів), з якого було утримано прибутковий податок з громадян у розмірі 4278,60грн.

Окрім того, в 2003 році позивач отримував дохід в розмірі 14050,00грн.від роботи за сумісництвом у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Діагностика» та Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідна лабораторія проблем надійності газопроводів», з якого було утримано прибутковий податок з громадян у розмірі 2810,00грн.

Державною податковою інспекцією в місті Івано-Франківську прийнято податкове повідомлення від 25.03.2004 №/0, яким ОСОБА_1 донараховане податкове зобов'язання з прибуткового податку з громадян у розмірі 2662,00грн.

Рішення податкового органу ґрунтується на тому, що всі доходи, отримані позивачем протягом 2003 року мають оподатковуватись за прогресивною ставкою прибуткового податку. Перерахунок податку Державною податковою інспекцією в місті Івано-Франківську було здійснено відповідно до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за №64.

Основним Законом з питання оподаткування доходів фізичних осіб, якій діяв на час виникнення спірних правовідносин, був Декрет Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Відповідно до положень статті 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» об'єктом оподаткування у громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, є сукупний оподатковуваний дохід за календарний рік (що складається з місячних сукупних оподатковуваних доходів), одержаний з різних джерел, як на території України, так і за її межами.

Пунктом першим статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» встановлено ставки прибуткового податку з сукупного оподатковуваного доходу громадян за місцем основної роботи (служби, навчання).

Згідно з пунктом 3 статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» із сум доходів, одержуваних громадянами не за місцем основної роботи та громадянами, які не мають постійного місця проживання в Україні, податок нараховується до джерел виплати за ставкою 20 процентів.

Указом Президента України від 13.09.1994 №519/94 «Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян» було запроваджено нову таблицю ставок прогресивного оподаткування доходів платників податків.

Відповідно до статті 3 Указу Президента України від 13.09.1994 №519/94 установлені цим Указом ставки та розміри прибуткового податку застосовуються до сум заробітної плати та інших доходів громадян, нарахованих з 1 жовтня 1994 року.

Згідно з підпунктом 7.3 пункту 7 Інструкції про прибутковий податок з громадян громадянам, які мають постійне місце проживання в Україні і одержали доходи не за місцем основної роботи, державними податковими інспекціями на підставі декларацій провадяться перерахунки податку з сукупного річного доходу за ставками, наведеними у пункті 7.1 цієї Інструкції, яким визначено ставки прогресивного оподаткування доходів.

В той же час, згідно з положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних

свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною

Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 57 Рішення п'ятої секції Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», предметом розгляду у якій було застосування ставок прогресивного оподаткування згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», Указом Президента України від 13.09.1994 №519/94 «Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян» та Інструкцією про прибутковий податок з громадян визначено, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків національні органи зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення ставок оподаткування, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права платника податку.

Таким чином, при існуванні у законодавстві різних ставок оподаткування доходу, отриманого громадянином не за місцем основної роботи, застосуванню підлягала найбільш сприятлива для платника, що не було враховано податковим органом.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 21.04.2005 та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.07.2005 по справі №2-493/05 (№2а-381/05) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв