Справа № 1512/730/2012
Суддя: Прохоров П. А.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1512/730/2012
Провадження № 2-а/520/19/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Прохорова П.А.

при секретарі - Козловій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання розпоряджень незаконними, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання не чинними та скасування розпоряджень Київської районної адміністрації за № 1080 від 03.07.2002 року та за № 910 від 20.08.2007 року.

При цьому у своїх вимогах вона посилається на те, що вказані розпорядження на її думку є незаконними і порушують її охоронювані законом права, так як фактично позбавляють її права власності (можливості зареєструвати таке право у відповідності до приписів закону) на приналежну їй частку домоволодіння АДРЕСА_1 оскільки такими розпорядженнями закріплено розподіл приналежних співвласникам часток такого домоволодіння без врахування приналежної позивачу частки, та частки, що була зареєстрована за вже померлим на той час співвласником.

У судовому засіданні представник позивача підтримав викладені у позові обставини та вказував що наведені розпорядження підлягають скасуванню у зв'язку з тим, що вони істотним чином порушують майнові права позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказував на те, що Районні адміністрації лише затверджують перерахунок не маючи при цьому повноважень щодо перевірки відомостей такого розрахунку, а з такого вважав, що оскаржувані розпорядження є законними та такими, що не підлягають скасуванню, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Треті особи та їх представник у судовому засіданні наголошували на тому, що у випадку задоволення позову зазнають порушень вже їх майнові інтереси, оскільки виходячи з зазначених розпоряджень в подальшому було вчинено ряд реєстраційних дій. Разом з тими вказували на законність та обґрунтованість розпоряджень та зауважували про те, що позивачем пропущено передбачений законом строк на звернення до суду.

Вислухавши пояснення учасників засідання та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та кореспондуючі ним наслідки.

З вказаних матеріалів та пояснень вбачається, що позивач постійно мешкала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1

Вказане домоволодіння НОМЕР_1 належало ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та після смерті ОСОБА_5 1/2 частина будинку перейшла у порядку спадкування до його дружини - ОСОБА_6 та його дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 До батька позивача - ОСОБА_9 перейшло право власності на 1/6 частину всього домоволодіння. Згідно волевиявленню бабусі земельна ділянка у 1972-1975 p.p. була розподілена в натурі та склався порядок користування будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою. В подальшому у 2001 році ОСОБА_10 на підставі розпорядження Київської районної адміністрації виконкому Одеської міськради був здійснений виділ в окремі домоволодіння з привласненням окремої поштової адреси: АДРЕСА_2

ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_11 на земельній ділянці, яка перейшла до користування батька у 1994-1995 роках побудували житловий будинок та гараж. Вказаний будинок та допоміжні приміщення на технічному паспорті значились, як самовільно побудовані під літ. Z, z та Б за адресою АДРЕСА_1

Після смерті батька ОСОБА_7.) 02.03.1999 року ОСОБА_1 набула право власності на 1/24 частину домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, що було видано 27.10.2000 року та зареєстровано в МБТІ за р.№ 1-4728.

В технічних документах (лист управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя та лист управління архітектури та містобудування від 30.08.2005 року) вказано, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходяться здані в експлуатацію жилі будинки літ. «А», «Г», сараї літ. «Щ», «Ч», «Л»; літні кухні літ. «Ш», «Ж», «Н», погреба літ. «Х», «У»; вбиральні літ. «П», «Є», гараж літ. «З», душ літ «У», теплиці літ.1У, У1. Без оформлення технічної документації побудовані жилий будинок літ «Z, z» та гараж літ. Б.

В подальшому позивач звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності на самовільно збудований житловий будинок і рішенням суду від 14 вересня 2005 року за нею та чоловіком (ОСОБА_1.) було визнано право власності в рівних частинах на самовільно збудований ними будинок під літ. Z, z та гараж під літ Б за адресою АДРЕСА_1

08 грудня 2005 року згідно розпорядження Київської районної адміністрації від 31.10.2005 року виконавчий комітет Одеської міської Ради видав ОСОБА_1 та ОСОБА_11 свідоцтво про право власності в рівних частках на житловий будинок літ. Z, z гараж літ. Б. за адресою АДРЕСА_3

Таким чином ОСОБА_1 стала власницею 1/2 частин будинку по вул. Естонський провулок № 6 та 1/24 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ум. Одесі.

Крім того, у технічному паспорті та в зазначеному рішенні суду від 14 вересня 2005 року, зауважено про ту обставину що позивачу на час розгляду справи належала 1/24 частина домоволодіння АДРЕСА_1 що набута нею у порядку спадкування після смерті ОСОБА_7

Вищевказане підтверджується копіями технічних паспортів на будинок АДРЕСА_1 за різні періоди часу, свідоцтвом про право власності на будинок АДРЕСА_3 та витягом з реєстру про реєстрацію права власності на вказаний будинок, що долучені до матеріалів справи.

Таким чином суд доходить висновку про те, що будинок, вказаний під літ. «Z», який ОСОБА_1 з чоловіком побудувала на земельній ділянці по АДРЕСА_1 не входить до 1/24 частини вказаного домоволодіння, що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.10.2000 року.

Після смерті ОСОБА_9 залишилась 1/24 частина будинку, на яку свідоцтво про спадщину нікому не видавалось. З такого, враховуючи пояснення учасників справи, вбачається, що цю спадщину прийняла його дружина, а після її смерті, спадкоємцями на цю 1/24 частину за законом є її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в рівних частинах (по 1/48 частині).

Вказане випливає з аналізу виписки з особової справи МБТІ по домоволодінню НОМЕР_1 яка знаходиться в матеріалах справи.

Позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_12

На таку заяву нотаріусом було відкрито спадкову справу, але свідоцтва про право на спадщину за законом видані позивачу не були, оскільки внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження право власності спадкодавців на нерухоме майно фактично припинилось.

Так, розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1080 від 03.07.2002 року, яке позивач просить визнати не чинним та скасувати визначено, що ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину та розпорядження Київської районної адміністрації № 374 від 15.03.2002 року фактично належало 18/25 частин домоволодіння, ОСОБА_12 належало згідно свідоцтва про право на спадщину від 27.10.2000 року 1/24 частин домоволодіння, та у її фактичному користуванні перебувало 7/25 частин домоволодіння;

Разом із тим за текстом такого розпорядження зауважено про право власності ОСОБА_13 на 1/24 домоволодіння, та про те, що у її користуванні фактично знаходиться самовільно збудований будинок під літ. «Z».

Відповідно до вказаного розпорядження були видані свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на 18/25 частин домоволодіння 23.08.2002 року та свідоцтво про право власності ОСОБА_12 на 7/25 частин домоволодіння 12.04.2006 року. (разом 18/25+7/25 =1).

При цьому фактом приналежності ОСОБА_13 1/24 частини домоволодіння було знехтувано, оскільки за контекстом розпорядження КРА ОМР виходила з того, що фактично позивач користується самочинно збудованим житловим будинком, однак із таким погодитись не можна з огляду на викладені вище висновки про те, що житловий будинок літ. «Z» не входить до приналежної позивачу 1/24 частини домоволодіння АДРЕСА_1

Таким чином вказаним розпорядженням ОСОБА_1 фактично було позбавлено права власності на 1/24 частину домоволодіння, що належало їй згідно свідоцтва про право на спадщину від 27.10.2000 року. Крім того зареєстрована 1/24 частина домоволодіння на померлого ОСОБА_9 також не знайшла свого відображення у вказаному розпорядженні.

В подальшому, 21.06.2006 року ОСОБА_2 діючи на підставі довіреності від імені матері, ОСОБА_12, продав належні їй згідно вищевказаного розпорядження 7/25 частини домоволодіння ОСОБА_3

12.07.2006 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_14 59/1000 домоволодіння АДРЕСА_1

Таким чином з наданих до суду документів вбачається, що належними співвласниками домоволодіння повинні вважатись ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_14 та ОСОБА_1, та 1/24 частина домоволодіння мала б бути зареєстрована за померлим батьком ОСОБА_9

Як вбачається з договору про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю, укладеного в нотаріальній конторі між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_14 від 14.08.2007 року, ОСОБА_3 належить 221/1000 домоволодіння, ОСОБА_2 - 18/25 частин домоволодіння, ОСОБА_14 - 59/1000 домоволодіння.

Згідно з вищевказаним договором про поділ нерухомого майна ОСОБА_2 набув право власності на окремий об'єкт нерухомості, який складається в літ. «А2»-1, 2-2, коридор 2-3, кухня 2-4, вбиральня 2-6,2-7 та літ.»Г» .

ОСОБА_3 набула право власності на окремий об'єкт нерухомості, що складається житлової кімнати в літ. «А» 1-4 площею 17 кв.м., 2 х веранд та коридору.

ОСОБА_14 набув право власності на окремий індивідуальний об'єкт нерухомого майна, що складається з житлової кімнати площею 18,9 кв.м. в літ. «А».

В подальшому, на підставі цього договору КП ОБМТІ та РОН було проведено реєстрацію будинку і зареєстровано за ОСОБА_3 цілий будинок (як самостійний об'єкт) по АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 - цілий будинок (як самостійний об'єкт) і за ОСОБА_15 - цілий будинок (як самостійний об'єкт).

Таким чином склалась ситуація за якої ОСОБА_1 має свідоцтво про право власності на спадщину після смерті батька на 1/24 частину будинку АДРЕСА_1, із врахуванням того, що свідоцтво про право власності у порядку спадкування на 1/24 будинку після смерті батька нікому не видавалось, та такі частки у праві власності на нерухоме майно існують лише формально, так як за наслідками вказаних правочинів та реєстраційних дій такі частки було «загублено», та на теперішній час їх фактично поділено між власниками будинків АДРЕСА_1 адреси яким було присвоєно на підставі вказаного договору про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю за розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.08.2007 року № 910: будинку ОСОБА_2 окремий номер НОМЕР_2, будинку ОСОБА_15 - НОМЕР_3, а АДРЕСА_1 залишився у ОСОБА_3

Таким чином суд доходить висновку про те, що видаючи розпорядження за № 1080 від 03.07.2002 року. Київська районна адміністрація не перевірила вищевказаного і затвердила розрахунок ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1 а приймаючи вказане розпорядження на підставі договору про поділ нерухомого майна між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 райдержадміністрація не перевірила цей договір, чи відповідає він дійсності, чи не порушуються ним права інших співвласників.

Крім того Київська адміністрація у порушення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна» затвердженої наказом № 55 від 18.06.2007 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, присвоїла окремі номери вищевказаним співвласникам будинку АДРЕСА_1

Окремі номери згідно з вказаною інструкцією можливо присвоїти окремим об'єктам нерухомості. В даному ж випадку всі три власника являються власниками частин будинку АДРЕСА_1, а частина ОСОБА_4 взагалі складається з однієї кімнати, яка відповідно до технічної документації немає самостійного виходу.

При цьому доводи відповідача та третіх осіб про те, що позивач отримала свою долю у вигляді 1/24 та 1/48 з спірного будинку не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Твердження відповідача про те, що розпорядження № 1080 від 03.07.2002 року було видане на підставі технічного висновку інженерів МБТІ та РОН суд не може прийняти до уваги, оскільки в розпорядженні не йдеться про вказаний технічний висновок, а крім того при прийнятті такого розпорядження адміністрація повинна перевірити усі документи про право власності співвласників. У розпорядженні йдеться про те, що ОСОБА_1 належить згідно свідоцтва про спадщину 1/24 частина домоволодіння АДРЕСА_1, а твердження у розпорядженні про те, що ОСОБА_1 фактично займає самовільно збудований будинок під літ. «Z» не могло бути підставою для того, щоб не враховувати її частки у праві власності на зазначене домоволодіння при проведенні перерахунку часток співвласників.

Оскільки вищевказані розпорядження адміністрації № 1080 від 03.07.2002 року та № 910 від 20.08.2007 року були прийняті у порушення Закону «Про місцеве самоврядування» та за наслідками їх прийняття, за наведеними висновками суду були порушені права позивача, їх слід визнати протиправними та скасувати.

Виходячи з наведених висновків про задоволення адміністративного позову та долучених до матеріалів справи відомостей про судові витрати позивача, суд доходить висновку про те, що у рахунок компенсації таких витрат з бюджету міста Одеси на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 32,19 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 17,18,99,100, 107, 161,162, 171 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання розпоряджень незаконними, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації № 1080 від 03.07.2002 року «Про затвердження розрахунку ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації № 910 від 20.08.2007 року «Про упорядкування нумерації житлового будинку АДРЕСА_1

Стягнути з Бюджету міста Одеси на користь ОСОБА_1 компенсацію понесених позивачем судових витрат в загальному розмірі 32,19 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Прохоров П. А.