Справа № 815/8480/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2015 р. м. Київ К/800/38799/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Носенко Л.О.,

за участю: представника відповідача Богач М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за

касаційними скаргами Південної митниці Міндоходів в Одеській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Стайнорт»

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2014 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року

у справі № 815/8480/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стайнорт»

до Південної митниці Міндоходів в Одеській області

третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області

про скасування рішення, картки відмови, зобов'язання вчинити певні дії

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стайнорт» (далі - ТОВ «Стайнорт») звернулось до суду з позовом до Південної митниці Міндоходів в Одеській області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2013/610154/2 від 15 листопада 2013 року;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15 листопада 2013 року № 500060001/2013/00671;

- зобов'язати відповідача вчинити дії щодо визначення (визнання) митної вартості товарів щодо яких було прийняте рішення про коригування митної вартості № 500060001/2013/610154/2 від 15 листопада 2013 року за методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються;

- повернути суми надмірно сплачених платежів у розмірі 6333,71 грн. (в тому числі - мито 565,51 грн., ПДВ 5768,20 грн.) на рахунок ТОВ «Стайнорт».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2013/610154/2 від 15 листопада 2013 року. В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі митний орган, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову повністю. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару, подані позивачем для митного оформлення товару документи, містять розбіжності.

Позивач в касаційній скарзі посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить змінити постанову суду першої інстанції, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, скасувавши ухвалу суду апеляційної інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що виявлені митним органом розбіжності є незначними та не впливають на визначення складових митної вартості товару. Зазначає, що суд мав повноваження і повинен був зобов'язати відповідача вчинити дії щодо визначення (визнання) митної вартості товарів щодо яких прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів за методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Також вважає безпідставною відмову в задоволенні вимог про повернення надмірно сплачених митних платежів.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду відповідач вважає рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позову законними та обґрунтованими, тому просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, рішення судів скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В судових засіданнях представники відповідача та позивача підтримали свої касаційні скарги та просили суд задовольнити їх з підстав, викладених в них, в той же час заперечили проти задоволення касаційних скарг іншої сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що 07 листопада 2013 року на виконання умов договору купівлі-продажу від 29 березня 2013 року № 04ІС-12 ввезено на митну територію України товар: «Органічні поверхнево-активні речовини, неіоногенні, не розфасовані для роздрібної торгівлі, не в аерозольній упаковці, у вигляді рідини, використовуються як компоненти при виробництві миючих засобів Glucopon 215 UР (28 бочок) - 6300 кг торгівельна марка «ВАSF», фірма виробник «ВАSF SЕ», країна виробництва «DЕ».

З метою митного оформлення вказаного товару позивачем подану митну декларацією № 500060001/2013/049242, в якій митна вартість товару заявлена позивачем за основним методом та складає 142531,84 грн. за курсом НБУ 10,804138 - 13192,34 USD.

Для здійснення митного оформлення товару подано наступні документи: зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу від 29 березня 2013 року № 04ІС-12, специфікацію до вказаного договору від 04 вересня 2013 року № 10, інвойс від 21 жовтня 2013 року № ; платіжне доручення від 14 жовтня 2013 року № 220, довідку № 240 від 14 жовтня 2013 року, додаткову угода від 28 грудня 2012 року.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів у митного органу виник сумнів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару внаслідок спрацювання Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби та у зв'язку з тим, що у поданих документах містяться розбіжності, зокрема, в зовнішньоекономічному контракті від 29 березня 2012 року № 04ІС-12 та у додатку - специфікації від 04 вересня 2013 року № 10 різні підписи іноземного контрактоутримувача. Також у п. 2.5 зовнішньоекономічного договору йде мова про те, що продавець надає покупцю разом з товаром наступні документи: сертифікат якості (аналізу), сертифікат походження та пакувальний лист, які відсутні у пакеті документів, у платіжному дорученні від 14 жовтня 2013 року № 220 є посилання тільки на зовнішньоекономічний договір, а посилання на інвойс відсутнє, у інвойсі від 21 жовтня 2013 року № відсутні печатка та підпис іноземного контрактоутримувача.

Таким чином, не погоджуючись із визначеною декларантом митною вартістю товару у митній декларації, митний орган запропонував позивачу додатково надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; виписку з бухгалтерської документації; висновок експертної організації про вартісні та якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, що має відповідні повноваження згідно із законодавством.

На вимогу митного органу 15 листопада 2013 року декларант додатково надав бухгалтерську довідку від 14 листопада 2013 року, висновок експерта від 12 листопада 2013 року № 51-09/11-2013, прайс-лист ТОВ «БАСФ Т.О.В.» від 06 листопада 2013 року, лист компанії «БАСФ» від 23 серпня 2013 року, сертифікат походження (пакувальний лист) від 21 жовтня 2013 року № 291234 та митну декларацію країни експорту товару від 21 жовтня 2013 року № МRN13DЕ7E4.

Того ж дня митним органом, за результатами перевірки митної декларації, додатково наданих документів, прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2013/610154/2 від 15 листопада 2013 року, в якому митний орган самостійно визначив митну вартість товару за резервним методом її визначення на рівні 21348,18 USD, вказавши про неможливість застосування попередніх методів.

Коригування митної вартості товару стало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060001/2013/00671 від 15 листопада 2013 року.

Рішення мотивовано тим, що подані декларантом документи містять розбіжності, що не дозволяють підтвердити числові значення складових митної вартості товарів, а саме: у копії митної декларації країни відправлення від 21 жовтня 2013 року № МRN13DЕ7E4 відсутнє посилання на інвойс та контракт між відправником та отримувачем, також у ньому немає даних про перелік товарів та їх вартість. Бухгалтерська довідка від 14 листопада 2013 року носить інформативний характер та зазначає, що інформація про ціноутворення товару є комерційною таємницею.

В подальшому 20 листопада 2013 року позивачем подано нову декларацію № 500060001.2013.200013 за тим самим товаром зі збільшеною його вартістю, по якій здійснено оплату необхідних митних платежів, і товар випущено у вільний обіг.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування, зобов'язання вчинити дії, повернення надмірно сплачених митних платежів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару містили розбіжності, що давали підстави митному органу витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, однак через порушення митним органом черговості застосування другорядних методів визначення митної вартості товару, рішення про її коригування підлягає скасуванню. Крім того, суд позбавлений можливості визначити митну вартість товару, перебравши на себе повноваження митного органу. Також на час розгляду справи відсутні передбачені законодавством підстави для повернення декларанту надмірно сплачених митних платежів.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, ч. 4 ст. 53 МК України визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, митний орган в спірному рішенні обґрунтовано аргументував, що подані для митного оформлення товару документи містять розбіжності, що не дозволяють визначити складові митної вартості товару.

При чому, наданими на вимогу митного органу додатковими документами не спростовано виявлені розбіжності, зокрема не надано пояснення відсутності в інвойсі від 21 жовтня 2013 року № печатки та підпису іноземного контрактоутримувача, не надано також пояснення різниці підписів в договорі купівлі-продажу від 29 березня 2013 року № 04ІС-12 та в специфікації до вказаного договору від 04 вересня 2013 року № 10, яка є його невід'ємною частиною.

Надана ж на вимогу відповідача митна декларація країни експорту товару від 21 жовтня 2013 року № МRN13DЕ70E0 не містить посилання на інвойс та договір купівлі-продажу, також вказана декларація не містить переліку товарів та їх вартість, отже не може слугувати документом, що підтверджує ціну товару, оскільки відсутня можливість його ідентифікації. Бухгалтерська довідка також не може слугувати підтвердженням ціни товару, оскільки не містить такої інформації, про що вірно вказано судами.

Отже, доводи митного органу про конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви щодо правильності визначення митної вартості товару є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно ч. 1 ст. 59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Як встановлено судом першої інстанції з посиланням на спірне рішення про визначення митної вартості товару, ціна товару на рівні 3,886 USD за кг визначено на підставі інформації про митну вартість подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено та є більшим за митною декларацією № 902050000/2013/5806 від 07 червня 2013 року.

За таких обставин, порушення митним органом порядку застосування черговості методів визначення митної вартості товарів відповідно до ст. 57 МК України, є підставою для скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів.

До того ж, митним органом порушено правило часу експорту товару, передбачене ч. 1 ст. 60 МК України, який повинен збігатись з часом експорту оцінюваних товарів або повинен бути максимально наближеним до нього, оскільки запит здійснювався за період з 01 травня 2013 року по 01 липня 2013 року, в той час коли митне оформлення здійснювалось в листопаді 2013 року, про що обґрунтовано вказано судом першої інстанції.

Отже, за умови відсутності доказів неможливості застосування попередніх методів визначення митної вартості товарів, суди дійшли вірного висновку про незаконність спірного рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2013/610154/2 від 15 листопада 2013 року та передчасності застосування резервного методу визначення митної вартості товарів, що спростовує доводи митного органу про законність прийнятого ним рішення.

Крім того, варто зауважити, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про митне оформлення товару не може базуватися виключно на інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб'єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби відсутня інформації про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення. Тому, така інформаційна база не містить всіх об'єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально і підлягають обчисленню.

Доводи позивача, що суд має повноваження і повинен зобов'язати відповідача вчинити дії щодо визначення (визнання) митної вартості товарів щодо яких прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів за методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються є безпідставними та обґрунтовано не взяті судами до уваги з огляду на те, що контроль за визначенням митної вартості товару є виключною компетенцією органу доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України.

Щодо доводів позивача про безпідставність відмови в задоволенні вимог про повернення надмірно сплачених митних платежів суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 301 МК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку..

Відповідно до п.п. 43.1-43.5 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше, ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви, готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 2 Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року № 618, цей Порядок на виконання вимог статті 43 Податкового кодексу України визначає процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Відповідно до змісту п. 1, пп. 2, 3, 4 розділу ІІІ Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року № 618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Виходячи з наведених норм встановлено спеціальний порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, дотримання позивачем якого не встановлено, а відтак позов в цій частині є передчасним та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, скасувавши спірне рішення про коригування митної вартості товарів. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, ухвалено обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційних скарг спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для їх задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційні скарги Південної митниці Міндоходів в Одеській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Стайнорт» залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: