Справа № 816/646/15-а
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/646/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Колодяжному Д.В.,

представника позивача - Бобрицького А.В.,

представника відповідача - Вербицької І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчук Житлобуд" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2015 року позивач ТОВ "Кременчук Житлобуд" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької ОДПІ про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 08 вересня 2014 року № /1685 в частині збільшення грошового зобов'язання за основним платежем на суму 623348,80 грн. та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 155837,20 грн. (редакція позовних вимог з урахуванням ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року про закриття провадження у справі).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем безпідставно ставиться йому у вину неправомірне формування податкового кредиту протягом періоду, охопленого перевіркою, за господарськими операціями з ТОВ "Теоком". Наполягав, що господарські операції із вказаним контрагентом мали реальний характер та в повному обсязі відображені в бухгалтерському та податковому обліках підприємства, а за їх наслідками позивачем правомірно сформовано податковий кредит відповідного податкового періоду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Дії контролюючого органа вважає правомірними, а спірне податкове повідомлення-рішення - таким, що відповідає чинному законодавству, внаслідок того, що Кременчуцькою ОДПІ встановлено порушення позивачем податкового законодавства, зокрема, віднесення до складу податкового кредиту сум за господарськими операціями з контрагентом, господарська діяльність якого носить ряд ознак фіктивності.

Ухвалою суду від 16 квітня 2015 року закрито провадження в частині скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 08.09.2014 року №/1685 в сумі 623 348,80 грн. - основний платіж та 155837,20 грн. - штрафна санкція.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 11 серпня 2014 року по 15 серпня 2014 року фахівцями Кременчуцької ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Кременчук Житлобуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період березень-квітень 2014 року та з питань взаємовідносин з ТОВ "Спецбілд" за період січень-лютий 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 22 серпня 2014 року № 2060/16-03-22-02-12/01274136 (т. І а.с. 11-57), яким зафіксовано порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України внаслідок чого допущено заниження податку на додану вартість в охопленому перевіркою періоді на 860403,00 грн., в тому числі: за січень 2014 року на 616341,00 грн., за лютий 2014 року - на 7007,00 грн., за березень 2014 року - на 166638,00 грн., за квітень 2014 року - на 70417,00 грн.

Як вбачається з акта перевірки, контролюючий орган пов'язує виявлені порушення з непідтвердженням факту придбання товарів та послуг позивачем у ТОВ "Теоком".

На підставі вказаного акта контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 08 вересня 2014 року № /1685 (т. І а.с. 58), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 1075504,00 грн., в тому числі: за основним платежем 860403,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 215101,00 грн.

Позивач донараховані податкові зобов'язання та штрафні (фінансові) санкції не сплатив, а податкове повідомлення-рішення про їх застосування оскаржив в адміністративному порядку. За результатами процедури адміністративного оскарження вищевказаного податкового повідомлення-рішення вищий контролюючий орган залишив скаргу платника без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін (т. І а.с. 60-64).

Позивач, вважаючи висновки викладені в акті перевірки від 22 серпня 2014 року № 2060/16-03-22-02-12/01274136 упередженими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, не погоджуючись із правомірністю прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 08 вересня 2014 року № /1685, оскаржив останнє до суду.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності таких рішень, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дані рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що спірне донарахування грошового зобов'язання зі сплати ПДВ контролюючим органом здійснено з огляду на доводи про безтоварний характер господарських операцій позивача з ТОВ "Теоком".

При цьому, вказані доводи відповідач мотивував відомостями звітності за формою 1-ДФ щодо наявної у ТОВ "Теоком" кількості найманих працівників; аналізом податкової звітності підсистеми "Автоматизована система співставлення" системи "Податковий блок" та бази "Єдиний реєстр податкових накладних" згідно яких ТОВ "Теоком" має стан 65 -"платник з наступного року (основне місце обліку)", основний вид діяльності: "Неспеціалізована оптова торгівля" (КВЕД 46.90), з серпня 2014 року не подає звітність, до контролюючого органа. Крім того, за результатами відпрацювання відомостей щодо ТОВ "Теоком" встановлено, що за березень-квітень 2014 року підприємство формувало податковий кредит з вартості придбаних різноманітних ТМЦ: насоси гідравлічні, побутова техніка, газові плити, мультиварки, цукор, мандарини, апельсини, ікра горбуші, вживаний одяг та взуття, штани чоловічі, жіночі, тощо, а податкові зобов'язання - з реалізації будівельно-монтажних робіт, транспортно-експедиційних послуг, блоків живлення, запасних частин, послуг з проведення промислових досліджень та знімання рекламного ролику, будівельних матеріалів, ПММ, кави, чаю, батарейок, тощо.

Однак, суд не погоджується з такими доводами контролюючого органу з огляду на наступне.

Порядок та правила формування податкового кредиту визначені статтею 198 Податкового кодексу України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на вказані положення, право на формування податкового кредиту виникає у платника податків у випадку придбання товарів (послуг), безпосередньо пов'язаного з господарською діяльністю, за наявності податкових накладних, виданих на реально отриманий товар (роботи, послуги).

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Надаючи оцінку реальності здійснення вищевказаних господарських операцій та їх зв'язку із господарською діяльністю позивача, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що між позивачем (Генпідрядник) та ТОВ "Теоком" (Субпідрядник) 03 березня 2014 року укладено договір субпідряду № 03/3-14 (том І а.с. 185-188) та Додаткові угоди до нього (т. І а.с. 189-190), за умовами яких Субпідрядник зобов'язується за дорученням Генерального підрядника згідно умов цього Договору виконувати будівельно-монтажні роботи на об'єктах Генерального підрядника в обсягах та у строки визначені даним Договором. Субпідрядник гарантує наявність у нього будівельної техніки, ліцензій та інших дозвільних документів на ведення робіт підвищеної небезпеки та використання обладнання підвищеної небезпеки для виконання робіт за Договором, а також досвід виконання аналогічних робіт.

Зазначеним договором субпідряду від 03 березня 2014 року № 03/3-14 та додатковими угодами до нього передбачено, що Субпідрядник зобов'язується виконати роботи з улаштування під'їзної дороги та виконати загально будівельні роботи на об'єкті будівництва: Трисекційний житловий будинок по вул. Жовтневій, 19 в м. Кременчуці.

Судом встановлено, що ТОВ "Теоком" має ліцензію на здійснення господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури серії АЕ № 289072 від 17 січня 2014 року, видану Державною архітектурно-будівельною інспекцією України терміном дії з 17 січня 2014 року по 17 січня 2017 року (т. І а.с. 182).

Як вбачається із матеріалів справи, за результатами здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом останнім виписано наступні первинні бухгалтерські документи (том І а.с. 191-208): Локальні кошториси з розрахунком договірної ціни, Відомості ресурсів до локальних кошторисів, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3, Акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2В), Довідки про вартість виконаних підрядних робіт і витрат (форма КБ-3), а також податкові накладні (т. ІІ а.с. 102-103).

Дослідивши в судовому засіданні копії вищевказаних податкових накладних, судом встановлено, що їх оформлено у відповідності до вимог статті 201 Податкового кодексу України.

Зауваження щодо змісту та форми податкової накладної в акті перевірки відсутні.

Крім того, відповідачем не оспорюється той факт, що на момент складення вищезазначених податкових накладних ТОВ "Теоком" мало статус платника податку на додану вартість та було зареєстроване як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Відтак, зазначені документи підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ "Теоком" будівельних робіт загальною вартістю 1422330,00 грн. (в т.ч., ПДВ - 237055,00), є підставою для віднесення спірної суми ПДВ до складу податкового кредиту та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належні докази у справі.

Судом встановлено, що оплата робіт, виконаних Субпідрядником здійснювалась позивачем шляхом перерахування коштів на рахунок контрагента на підставі платіжних доручень (т. ІІ а.с. 115).

Відтак, ТОВ "Кременчук Житлобуд" правомірно включено до складу свого податкового кредиту суми ПДВ за господарськими операціями з ТОВ "Теоком".

Зауваження представника відповідача, мотивовані аналізом відомостей актів виконаних будівельно-монтажних робіт форми КБ-2В, про залучення ТОВ "Теоком" працівників до виконання робіт у кількості, яка відрізняється від відображеної вказаним підприємством в податковій звітності інформації про оформлення трудових правовідносин, судом відхиляються, оскільки суб'єкт господарювання не обмежений у праві залучати до участі у власній господарській діяльності трудові ресурси, машини на обладнання на підставі цивільно-правових договорів. Крім того, вищевказані доводи відповідача жодним чином не спростовують факт повного та своєчасного виконання Субпідрядником позивача взятих на себе зобов'язань.

Аналізуючи вищевикладене, та враховуючи факт правомірного отримання позивачем податкових накладних та інших первинних документів, складених його контрагентом на підтвердження підстав включення до складу податкового кредиту сум, передбачених цими документами, використання придбаних робіт у господарській діяльності позивача, суд погоджується із правомірністю формування позивачем свого податкового кредиту з урахуванням господарських операцій з ТОВ "Теоком" в періоді, охопленому перевіркою.

Згідно вимог частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчук Житлобуд" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 08 вересня 2014 року № /1685 в частині основного платежу 237054,20 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 59263,80 грн.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчук Житлобуд" витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2015 року.

Суддя Г.В. Костенко