Справа № 2а/0370/2475/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2015р. м. Київ К/9991/69190/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05.10.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2012 по справі №2а/0370/2475/11 (№131959/11/9104) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолайф» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05.10.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2012, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолайф» (далі - ТОВ «Автолайф», позивач) до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції (далі - Луцька ОДПІ, відповідач) задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 28.04.2011 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2010 року на 272492,00грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач 05.11.2012 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 09.11.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05.10.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2012, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпунктів 7.4.1 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пунктів 4.3, 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 16 Закону України «Про єдиний митний тариф», статей 11, 69, 71, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.02.2011 ТОВ «Автолайф» подано до Луцької ОДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2010 року із розрахунком суми бюджетного відшкодування, довідкою щодо залишку суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, із розшифровками податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, відповідно до яких товариством визначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів у розмірі 462293,00грн. за грудень 2010 року.

Уповноваженими особами Луцької ОДПІ було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Автолайф» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось з 01.11.2010 по 30.11.2010, за результатами якої контролюючим органом складено акт №2420/23-3/33523046 від 21.04.2011.

На підставі висновків викладених у вказаному акті перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.04.2011 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних податкових періодів) з податку на додану вартість за грудень 2010 року на 272492,00грн.

Правовою підставою для зменшення ТОВ «Автолайф» суми бюджетного відшкодування став висновок податкового органу про порушення позивачем вимог пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме при поставці на митній території України товарів, які були попередньо імпортовані, підприємство визначало базу оподаткування виходячи з договірної (контрактної) вартості товару, нижчої за митну вартість товару, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість; та абзацу «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», позивачем завищено заявлену до відшкодування з бюджету суму податку на додану вартість за грудень 2010 року на 272492,00грн. (462293,00грн. - сума заявлено бюджетного відшкодування та 189801,00грн. - сума підтвердженого бюджетного відшкодування). При цьому, податковий орган вважає, що рівень звичайної ціни товарів для визначення бази оподаткування операцій поставки товарів на митній території України має відповідати митній вартості таких товарів при їх імпортуванні в Україну.

Судом встановлено, що протягом періоду, що перевірявся, позивач здійснював операції із ввезення на митну територію України легкових та вантажних автомобілів, вартість яких оплатив продавцю. При цьому позивачем було сплачено всі необхідні митні платежі, в тому числі й податок на додану вартість. Імпортовані автомобілі було реалізовано на митній території України в це й же період за контрактною (договірною) ціною.

При винесенні податкового повідомлення-рішення відповідач виходив з того, що підприємство зобов'язане було визначати базу оподаткування на рівні не менше митної вартості імпортованих автомобілів. При цьому, податковий орган ототожнює звичайну ціну, по якій має реалізовувати товар в Україні, із митною вартістю цього товару.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду.

Згідно з пунктом 1.18 статті 1 зазначеного Закону звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до положень підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної контрактної вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Згідно з пунктом 1.7. Інструкції про заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України від 09.07.1997 №307 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.09.1997 за №443/2247, митна вартість використовується виключно в цілях митного оподаткування товарів і ведення митної статистики.

Звичайна ціна встановлюється за правилами пункту 1.20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», залежить від умов продажу товару і відповідає справедливій ринковій ціні в Україні.

Наведене положення відповідає вимогам статті 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення», де встановлено, що при здійсненні експортних та імпортних операцій застосовуються контрактні ціни, що формуються відповідно до цін та умов світового ринку.

Таким чином, при визначенні бази оподаткування податку на додану вартість операцій з реалізації платником податку на території України попередньо імпортованого ним товару, звичайна ціна та митна вартість, що є умовною розрахунковою величиною, яка розраховується відповідно до положень Митного кодексу України і застосовується при переміщенні товарів через митний кордон України (зокрема для ведення митної статистики), не є тотожними і не можуть бути порівнюваними.

Згідно підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Судом встановлено, що при визначенні рівня звичайних цін на товар податковий орган виходив із митної вартості такого товару, тобто діяв не у межах наведених норм Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки не звертався до позивача із запитом про обґрунтування рівня договірних цін; не використовував інформацію про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах; не порівняв митну вартість товару, задекларовану при ввезенні на митну територію України, з цінами, що діяли на цей товар на внутрішньому ринку на момент їх реалізації позивачем.

Таким чином, суди попередніх інстанцій правомірно виходили з того, що посилання податкового органу про продаж позивачем товарів за цінами, нижчими за звичайні, є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 28.04.2011 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2010 року на 272492,00грн. є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05.10.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2012 по справі №2а/0370/2475/11 (№131959/11/9104) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 239№ Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв