Справа № 2а/0770/1946/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року м. Київ К/800/44406/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції

Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.01.2012

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013

у справі № 0670/10479/11

за позовом Іноземного підприємства «Петро Карбо Хем-Мукачево»

до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції

Закарпатської області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-

рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.01.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013, позов Іноземного підприємства "Петро Карбо Хем-Мукачево" (надалі - ІП "Петро Карбо Хем-Мукачево") до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області (надалі - Мукачівська ОДПІ) задоволено повністю; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 06.05.2011 № 00005376, від 20.05.2011 № та № 00006523.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.01.2012 і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити ІП "Петро Карбо Хем-Мукачево" у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач не надав письмових заперечень на касаційну скаргу, що не перешкоджає її касаційному розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фахівцями Мукачівської ОДПІ проведено виїзну позапланову перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за січень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось в грудні 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: пп.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР (надалі - Закон "Про податок на додану вартість"); ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України; пп. 14.1.8 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1 ст. 198, п. 200.17 ст. 200 Податкового кодексу України.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підстави акта перевірки від 19.04.2011 № 484/23-01/30503387 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 19.04.2011 № 00005376, яким зменшено позивача розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 362323,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1,00 грн.

Також, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за лютий 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось в грудні 2010 року та січні 2011 року. Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: пп.14.1.8 п.14.1 ст.14, п.198.2 п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.200.17 ст.200, п.201.1 ст.201 п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підстави акта перевірки від 19.05.2011 № 592/23-01/30503387 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 20.05.2011: № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 369092,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1,00 грн.; № 00006523, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 5000,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1,00 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ "Укррезервуарсервіс" укладено договори: 15.04.2010 № 15/041, від 17.08.2010 № 11-10-08, від 17.08.2010 № 12-10-08, від 17.08.2010 № 14-10-08. На підтвердження виконання умов зазначених договорів позивачем надано: податкові накладні, платіжні доручення, довідки про вартість виконаних робіт, акти виконаних робіт, загальні відомості ресурсів, акти списання матеріалів, акти приймання-передачі виконаних робіт, висновки експертного будівельно-технічного дослідження.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціям, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 201.1 ст. 201, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Податковим органом в касаційній скарзі зазначено, що господарські операції позивача з ТОВ "Укррезервуарсервіс" не мали реального характеру, а існували виключно на папері. На підтвердження зазначеного відповідач посилається на висновки акта документальної невиїзної перевірки контрагента ТОВ "Укррезервуарсервіс" - ТОВ «Гранд Буд Престиж» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ПП «Агропайт».

Проте, зазначене не може бути належним та допустимим доказом відсутності реального виконання укладених позивачем правочинів, оскільки позивач не має нести відповідальність за порушення іншими суб'єктами господарювання вимог податкового законодавства. Крім того, предметом перевірок позивача були правовідносини саме з ТОВ "Укррезервуарсервіс", а тому, є незрозумілим, яким саме чином господарські відносини ТОВ «Гранд Буд Престиж» з ПП «Агропайт» впливають на реальність виконання укладених позивачем з ТОВ "Укррезервуарсервіс" правочинів.

Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження доводів касаційної скарги відповідачем не надано, висновки про безтоварність укладених позивачем з контрагентом правочинів базуються виключно на припущеннях та домислами.

Водночас, фактичне виконання господарських зобов'язань підтверджується належним чином оформленими первинними документами, укладений договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі його активів.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про недоведеність факту порушення позивачем податкового законодавства та про неправомірність оскаржених податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення.

2. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.01.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013 у справі № 0670/10479/11 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна