Справа № 813/73/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року 10 год. 07 хв. Справа № 813/73/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сакалоша В.М.

за участю секретаря судових засідань - Козак О.О.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідачів - Яцук Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Ференца Миколи Богдановича виконувача обов'язків начальника Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 (Позивач) до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (Відповідач 1), Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (Відповідач 2), Ференца Миколи Богдановича виконувача обов'язків начальника Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (Відповідач 3), в якій позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

-визнати звільнення ОСОБА_2 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Львівській області з 10 листопада 2014 року згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України неправильним;

-визнати протиправним та скасувати наказ Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Львівській області від 10 листопада 2014 року № 74-о;

-поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області;

-стягнути з Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2014 року по 17 квітня 2015 року в сумі 19 751,64 грн. (дев'ятнадцять тисяч сімсот п'ятдесят одна гривня шістдесят чотири копійки), а з урахуванням різниці допомоги отриманому як безробітному у розмірі 9 501,47 грн. (дев'ять тисяч п'ятсот одна гривня сорок сім копійок) у розмірі 10 250,17 грн. (десять тисяч двісті п'ятдесят гривень сімнадцять копійок);

-допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць;

-визнати незаконними дії відповідача № 3 Ференца М.Б., якими неправильно звільнено ОСОБА_2 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Львівській області з 10 листопада 2014 року згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України;

-при встановленні і виявленні судом інших фактів порушень посадовими особами норм чинного законодавства постановити, в порядку ст. 166 КАС України, окремі ухвали про викриті правопорушення, які надіслати відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем грубо порушено вимоги Конституції України, та КЗпП України. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду 14 січня 2015 року відкрито провадження у справі, хід її розгляду відображено в ухвалах суду, 17 квітня 2015 року відповідно до ч. 3, ст. 160 КАС України проголошено вступну і резолютивну частини постанови суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 3 надав заперечення, в яких зазначив, що Наказом Міністерства доходів і зборів України від 25.04.15 №261 «Про внесення змін до деяких наказів Міндоходів» та від 30.04.14 № «Про внесення змін до деяких наказів Міндоходів, наказу Головного управління Міндоходів у Львівській області від 25.06.14 №485 «Про введення в дію переліку змін №1 до штатного розпису ДПІ(ОДПІ), наказу Миколаївської ОДПІ від 26.06.14 №318 «Про зміни у штатному розписі» проведено скорочення штатної чисельності Миколаївської ОДПІ. Відповідно до штатного розпису на 2014 рік від 15.01.2014 затверджено штат в кількості 90 штатних одиниць.

Згідно переліку змін №1 до штатного розпису на 2014 рік від 12.06.14 Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області ( перелік змін №1) у зв'язку з проведенням скорочення штатної чисельності штатна чисельність працівників затверджена в кількості 84 штатних одиниць. Згідно до переліку змін №1 від 12.06.14 виводиться з штатного розпису 8 штатних одиниць, а вводиться 2 штатні одиниці, в тому числі з відділу податкового аудиту виводиться : 1 штатна одиниця. Згідно переліку змін №2 до штатного розпису на 2014 рік від 09.07.14 з відділу податкового аудиту виводиться 1 штатна одиниця та вводиться 1 штатна одиниця до Жидачівського відділення Миколаївської ОДПІ.

У зв'язку з проведенням скороченням чисельності відповідно до п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України ОСОБА_2, головного державного ревізор-інспектора відділу податкового аудиту було попереджено про наступне вивільнення. 01 серпня 2014 року начальник Миколаївської ОДП ГУ Міндоходів у Львівській області Ризванюк Т.О. звернулась до голови профспілкового комітету Миколаївської ОДПІ з листом від 01.08.14 №5636/04-00-44 про отримання попередньої згоди на звільнення ОСОБА_2

Відповідно до протоколу №11 засідання профспілкового комітету від 04.09.14 надано згоду на звільнення ОСОБА_2 з займаної посади згідно п. 1 ст. ст.40 КЗпП України.

У зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 з 05.09.14 по 12.09.14, 14.09.14 по 03.10.14, з 06.10.14 по 17.10.14, з 20.10.14 по 07.11.14 на лікарняному наказом Миколаївської ОДПІ від 10.11.14 № 74-О ОСОБА_2 звільнено з посади головного державного ревізор-інспектора відділу податкового аудиту за п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до наявних довідок у ОСОБА_2 в порівнянні з іншими працівниками відділу досвід трудової діяльності в органах державної податкової служби найменший (працює з жовтня 2010 року в податковій інспекції), на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту з липня 2013 року. На підставі вище наведеного, Відповідач 3 вважає, що у Позивача відсутні переваги при залишенні на роботі порівняно з іншими працівниками відділу, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Представник Відповідачів заперечення підтримав, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення Позивача та його представника, вивчивши надані заперечення і заслухавши пояснення представника Відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до наказу № Л.44-о від 20 жовтня 2010 року Державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області ОСОБА_2 було прийнято на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов'язань з 20 жовтня 2010 року, тимчасово і присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІІ рангу. А наказом № Л.11-о від 01 березня 2011 року Державної податкової інспекції у Жидачівському районі ОСОБА_2 було переведено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу податкового контролю юридичних осіб, тимчасово. Наказом № Л.25-о від 26 квітня 2011 року по ДПІ у Жидачівському районі Позивача було переведено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора сектору перевірок платників податків відділу податкового контролю юридичних осіб.

На підставі наказу № Л.3-о від 16 березня 2012 року по ДПІ у Жидачівському районі у зв'язку з завершенням реорганізації ДПІ у Жидачівському районі Позивача було звільнено з посади згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України в порядку переведення в Миколаївську МДПІ Львівської області ДПС. Наказом № 1-о від 19 березня 2012 року Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області ДПС Позивача було зараховано на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора в порядку переведення з ДПІ у Жидачівському районі. Наказом № 42-о від 06 липня 2012 року Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області ДПС ОСОБА_2 було переведено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення податкового боргу. На підставі наказу № 2-о від 01 липня 2013 року Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області ДПС у зв'язку з реорганізацією Миколаївської МДПІ Львівської області ДПС Позивача було переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Львівській області. Присвоєно 12-й ранг державного службовця. Наказом № 03-о від 30 грудня 2013 року Позивачу присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової та митної служби ІІ рангу".

Тобто, пересування по службі в податкових органах з відповідним кар'єрним ростом Позивача підтверджується відповідними наказами і записами в трудовій книжці, що у свою чергу свідчить про його пригідну кваліфікацію і працездатність.

Проте, 07 липня 2014 року посадовими особами Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області ОСОБА_2 було надано для ознайомлення письмове попередження про наступне вивільнення, яким адміністрація попередила про наступне звільнення із займаної посади 05 вересня 2014 року згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України. Вивільнення було пов'язане з проведенням скорочення чисельності відповідно до наказів Міністерства доходів і зборів України від 25.04.2014 року № 261 "Про внесення змін до деяких наказів Міндоходів" та від 30.04.2014 року № 270 "Про внесення змін до деяких наказів Міндоходів", наказу ГУ Міндоходів у Львівській області від 25.06.2014 року № 485 "Про введення в дію Переліку змін № 1 до штатного розпису ДПІ (ОДПІ), наказу Миколаївської ОДПІ від 26.06.2014 року № 318 "Про зміни у штатному розписі" та у зв'язку з скороченням штатної чисельності Миколаївської ОДПІ.

Наказом № 74-о від 10 листопада 2014 року Миколаївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області Позивача звільнено з роботи у зв'язку з скороченням штатної чисельності відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України. На час вивільнення Позивач обіймав посаду головного державного ревізора - інспектора відділу податкового аудиту Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України "трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників", тощо.

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 42 Кодексу Законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців, тощо.

Згідно ч. 2 ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України "при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством". Порівняно з іншими працівниками відділу податкового аудиту Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, які залишилися працювати у Миколаївській ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області, Позивач мав переважне право на залишенні на роботі, оскільки у нього на утриманні є двоє малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого Любшанською сільською радою Жидачівського району Львівської області (актовий запис № 8), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого Любшанською сільською радою Жидачівського району Львівської області (актовий запис № 16).

У відповідності до ст. 47 Кодексу Законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи".

Керуючись ст. 40 Конституції України, Законами України "Про звернення громадян", "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації", Позивач письмово звернувся з заявою від 30.12.2014 року до виконувача обов'язків начальника Миколаївської ОДПІ ГУ Міндоходів і зборів у Львівській області Ференца М.Б. щодо видачі довідки про заробітну плату та наказу № 74-о від 10.11.2014 р. Також до даного посадовця Позивачем подано письмову заяву від 31.12.2014 року щодо надання для ознайомлення документальних матеріалів, що стали підставою звільнення із займаної посади та видачу їх копій.

На час виконання трудових обов'язків Позивач був членом профспілкового комітету. Нормами статті 43 Кодексу Законів про працю України передбачено, що "розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник". Однак на засідання профспілкового комітету з питання звільнення з роботи ОСОБА_2 не запрошували і питання щодо надання попередньої згоди вирішувалось за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 49-4 Кодексу Законів про працю України: "ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення". Крім того роботодавцем перед звільненням з посади не було запропоновано позивачу жодної посади, на яку він міг бути переведений.

Відповідно до ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Всупереч положенням вказаної норми таке відповідачем 1 дотримано не було.

У разі незаконного звільнення з роботи працівник, згідно з ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно довідки від 14.01.2015 року № 215/10/13-21-05-0031/11, виданої Миколаївською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області, за підписом голови комісії з реорганізації Миколаївською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області, заступника начальника Жидачівського відділення Гребіня В.В. заробітна плата за 2014 рік становить: за липень - 4 069,25 грн., за серпень - 3 554,32 грн.

На день пред'явлення позову до суду ОСОБА_2 перебував у вимушеному прогулі 114 днів, з 11 листопада 2014 року по 17 квітня 2015 року. Тобто, відповідач зобов'язаний виплатити на його користь заробітну плату в сумі 19 751,64 грн. (7 623,57 грн. / фактична заробітна плата за останні два місяці роботи - липень і серпень 2014 р. / : 44 дні / кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи / = 173,26 грн. / розмір середньоденної заробітної плати / х 114 днів /кількість днів вимушеного прогулу). За час вимушеного прогулу Позивач був зареєстрований як безробітний в Жидачівському РЦЗ з 17 листопада 2014 року і згідно довідки Жидачівськоого РЦЗ № 229 від 16.04.2015 року отримав дохід як безробітний за період з 17 листопада 2014 року по 31 березня 2015 року у розмірі 9 501,47 грн. (дев'ять тисяч п'ятсот одна гривня сорок сім копійок).

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини третьої вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В ході розгляду справи відповідач - суб'єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваних дій і наказу.

З огляду на приписи вищезазначених норм та встановлені обставини, а також враховуючи принцип верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (стаття 8 Кодексу адміністративного судочинства України), суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідач 1 діяв при звільненні Позивача не пропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи, та без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконними дії Відповідача № 3 Ференца М.Б., якими на думку Позивача неправильно звільнено ОСОБА_2 з посади, то судом взято до уваги те, що сама процедура звільнення не впливала на захист інтересів Позивача, у цьому конфлікті інтересів, а питання стосовно протиправності прийняття рішення про звільнення вирішується судом при наданні належної правової оцінки дій Відповідача 1.

Стосовно клопотання про винесення окремої ухвали, то суд зазначає, що таке є його правом, а не обов'язком.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправним звільнення ОСОБА_2 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Львівській області з 10 листопада 2014 року згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України.

3.Визнати протиправним та скасувати наказ Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Львівській області від 10 листопада 2014 року № 74-о.

4.Поновити ОСОБА_2 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області.

5.Стягнути з Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2014 року по 17 квітня 2015 року в сумі 19 751,64 грн. (дев'ятнадцять тисяч сімсот п'ятдесят одна гривня шістдесят чотири копійки), а з урахуванням різниці допомоги отриманому як безробітному у розмірі 9 501,47 грн. (дев'ять тисяч п'ятсот одна гривня сорок сім копійок) у розмірі 10 250,17 грн. (десять тисяч двісті п'ятдесят гривень сімнадцять копійок).

6.Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі і стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць в розмірі 3 811, 78 грн. ( три тисячі вісімсот одинадцять гривень сімдесят вісім копійок).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 21.04.2015 року.

Суддя Сакалош В.М.