Справа № 826/20951/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2015 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 20.03.2013 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2015 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) зареєстровано як фізичну особу-підприємця Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією 06.06.2011 за № 028500. Місцезнаходження: АДРЕСА_1. ФОП ОСОБА_2 перебуває на податковому обліку у ДПІ у Деснянському районі м. Києва з 07.06.2011 відповідно до довідки про взяття на облік платника податків № 43449 від 07.06.2011.

На підставі п. п. 78.1.1 та п.п. 78.1.13 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, наказу ДПІ у Деснянському районі м. Києва від 12.11.2012 № 1489, посадовими особами відповідача проведено невиїзну документальну перевірку з питань дотримання податкового та валютного законодавства ФОП ОСОБА_3.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт перевірки № 4653/17-10/НОМЕР_3 від 30.11.2012, в якому зафіксовані порушення позивачем вимог:

- пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168 та пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме ФОП ОСОБА_2 протягом перевіряємого періоду не нараховувався, не утримувався та не перераховувався до бюджету податок з доходів фізичних осіб в результаті чого до бюджету не сплачено податку з доходів фізичних осіб у розмірі 111 573, 19 грн.;

- п.п. «б» п. 176.2 ст. 176, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме ФОП ОСОБА_2 не подано податкового розрахунку за формою 1-ДФ за 4-ий квартал 2011 року до ДПІ у Деснянському районі м. Києва.

На підставі акту перевірки № 4653/17-10/НОМЕР_3 від 30.11.2012 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20.03.2013, яким ФОП ОСОБА_2 визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 139 598, 70 грн., в т.ч. 111 270, 96 грн. - основний платіж, 28 327, 74 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що висновки акту перевірки № 4653/17-10/НОМЕР_3 від 30.11.2012 є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи, а тому спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно п. 163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів (перелік, яких закріплений у п. 164.2 ст. 164 цього ж Кодексу), нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп. 164.1.2 п.164.1 ст. 164 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 2 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з частини податків і зборів, зокрема, податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності фізичної особи та оподатковані згідно з цією главою.

При цьому, п. 297.3 ст. 297 ПК України передбачено, що платник єдиного податку виконує передбачені цим Кодексом функції податкового агента у разі нарахування (виплати, надання) оподатковуваних податком на доходи фізичних осіб доходів на користь фізичної особи, яка перебуває з ним у трудових або цивільно-правових відносинах.

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України).

Податок сплачується (перераховується) у разі коли така фізична особа є податковим агентом, - за місцем реєстрації у контролюючих органах, до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (пп. 168.1.2 п. 168.1 пп. «а» пп. 168.4.5 п. 168.4 ст. 168 ПК України).

Згідно із пп. «а» і «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 статті 44 Кодексу, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менше як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Як зазначено в акті перевірки саме на підставі письмових пояснень ФОП ОСОБА_2 перевіряючими було встановлено, що останній здійснював підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі взуттям та шкіряними виробами, придбавав їх у фізичних осіб (без статусу підприємців) на ринку у м. Одесі з метою подальшої реалізації в торгівельних закладах з націнкою, а тому, як наслідок, - виступав податковим агентом щодо оподаткування доходів отриманих такими фізичними особами-продавцями товарів.

Однак, такі письмові пояснення ФОП ОСОБА_2, з відміткою про реєстрацію у податковому органі в матеріалах справи відсутні та не надані апелянтом навіть до суду апеляційної інстанції.

Стосовно посилань апелянта на факт відсутності у позивача на момент проведення документальної перевірки первинних і розрахункових документів на підтвердження походження реалізованих протягом 2011 - 2012 років товарів колегія суддів зазначає, що сам по собі факт відсутності у позивача первинних документів за результатами придбання товарів, що були в подальшому реалізовані ним протягом перевіряємого періоду, в даному випадку не може беззаперечно свідчити про здійснення закупівлі таких товарів саме у фізичних осіб - не суб'єктів підприємницької діяльності.

Як встановлено судом першої інстанції ФОП ОСОБА_2 для проведення власної господарської діяльності у сфері роздрібної торгівлі взуттям, шкіряними та іншими виробами, проводить закупівлі відповідних товарів шляхом укладення з суб'єктами господарювання договорів поставки, купівлі-продажу тощо. Зазначені договори укладались з суб'єктами господарської діяльності, а тому позивач не може являтись податковим агентом.

В свою чергу, докази укладення договорів з суб'єктами господарювання на придбання товарів, були втрачені позивачем, що підтверджується заявою до міліції та талоном повідомлення про прийняття такої заяви № 000184 від 26.10.2012. Копії таких документів відновлені та надавались відповідачу, при зверненні до останнього із скаргою на рішення про донарахування податку від 25.12.2012 № , однак, не прийняті ним до уваги оскільки такі копії не були завірені платником податку.

Колегія суддів звертає увагу, що до матеріалів справи позивачем надано суду належним чином завірені копії видаткових накладних виданих ФОП ОСОБА_4 № 0001 від 26.03.2012, № 0002 від 30.04.2012, № 0002 від 04.06.2012 на загальну суму 466 730,00 грн. та копії прибуткових касових ордерів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач був повідомлений про втрату документів та пізніше отримав їх копії, хоча не врахував при проведенні повторної перевірки (акт від 24.05.2013 № 967/17-10), то міг витребувати їх від постачальника позивача - ФОП ОСОБА_4, тоді як податковий орган наданим йому податковим кодексом правом не скористався та безпідставно здійснив донарахування податку.

Більш того, відсутність з об'єктивних причин у момент проведення податкової перевірки первинної документації у платника податку, не може свідчити про те, що вищевказані операції здійснювалися з фізичними особами не суб'єктами підприємницької діяльності та повинні оподатковуватись податком з доходів фізичних осіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 20.03.2013 № є протиправним та підлягає скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.