Справа № 826/5278/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 квітня 2015 року 13:05 № 826/5278/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна»
до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві
про визнання незаконною та скасування постанови, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Київська міжрегіональна митниця Міндоходів, у якій просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. про закінчення виконавчого провадження №31641903 від 15.12.2014;

- визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. незаконними;

- поновити виконавче провадження №31641903 та зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві вчинити дії, передбачені статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2015 відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2015 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач протиправно прийняв оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження від 15 грудня 2014 року № 31641903 без наявності підстав для її прийняття, визначених законодавством, оскільки боржник не вчинив дій, які він був зобов'язаний вчинити на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2011 року, зокрема, не прийняв відповідного рішення щодо визначення митної вартості імпортованих товарів, що, в свою чергу, не призвело до юридично значимих наслідків у вигляді повернення стягувачу (позивачу) надмірно сплачених митних платежів.

В судове засідання 06.04.2015 представник відповідача та представник третьої особи не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В матеріалах справи міститься лист відповідача, в якому він просить розглядати справу без участі представника та заперечує проти позовних вимог.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2011 №2а-6047/11/2670 адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна» задоволено. Визнано неправомірними та скасовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів та транспортних засобів через митний кордон України № 100130004/1/00116 від 21.01.2011р. та №100130004/1/00202 від 31.01.2011р. Визнано неправомірним та скасовано рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості товарів № 100000006/2011/410091/1 від 21.01.2011р. та № 100000006/2011/410165/1 від 31.01.2011р. Зобов'язано Київську регіональну митницю вчинити дії щодо визначення митної вартості товарів за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які були імпортовані позивачем на підставі декларацій №100130004.2011.175734 від 21.01.2011р., №100130004.2011.176327 від 31.01.2011р., №100130004/2011/175777 від 26.01.2011, №100130004/2011/175778 від 26.01.2011, №100130004/2011/175975 від 28.01.2011, №100130004/2011/176329 від 02.02.2011, №100130004/2011/177074 від 14.02.2011, №100130004/2011/177070 від 14.02.2011, №100130004/2011/177072 від 14.02.2011, №100130004/2011/177075 від 14.02.2011, №100130004/2011/177227 від 15.02.2011, №100130004/2011/177525 від 18.02.2011, №100130004/2011/177526 від 18.02.2011, №100130004/2011/177620 від 21.02.2011, №100130004/2011/177621 від 21.02.2011, №100130004/2011/177790 від 22.02.2011, №100130004/2011/177783 від 22.02.2011, №100130004/2011/178953 від 11.03.2011, №100130004/2011/178983 від 12.03.2011, №100130004/2011/178982 від 12.03.2011, №100130004/2011/179111 від 14.03.2011, №100130004/2011/179109 від 14.03.2011, №100130004/2011/179412 від 17.03.2011, №100130004/2011/179469 від 18.03.2011, №100130004/2011/179470 від 18.03.2011, №100130004/2011/179605 від 21.03.2011, №100130004/2011/179607 від 21.03.2011, №100130004/2011/179606 від 21.03.2011, №100130004/2011/179609 від 21.03.2011, №100130004/2011/179956 від 25.03.2011, №100130004/2011/180076 від 28.03.2011, №100170000/2011/181086 від 11.04.2011, №100170000/2011/181487 від 15.04.2011, №100170000/2011/181485 від 15.04.2011, №100170000/2011/181660 від 18.04.2011, №100170000/2011/181659 від 18.04.2011, №100170000/2011/182000 від 21.04.2011, №100170000/2011/182273 від 26.04.2011.

Після набрання законної сили вказаною постановою Окружний адміністративний суд міста Києва видав позивачу виконавчий лист від 09 лютого 2012 року №2а-6047/11/2670 (т. 1, арк. 102-103).

Позивач звернувся з даним виконавчим листом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві (т. 1, арк. 36-37).

12 березня 2012 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Махова Д.А. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 31641903 (т. 1, арк. 38-39).

12 грудня 2014 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві надійшов лист від Київської міської митниці ДФС (від 09.12.2014 вих. № 214/4/26-7025-04), яким було повідомлено, що рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості, зазначені у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2011 №2а-6047/11/2670 скасовані.

Крім того, боржник повідомив, що враховуючи відсутність врегульованого на законодавчому рівні порядку визначення митної вартості шляхом прийняття рішення, як акту індивідуальної дії, митницею визнається митна вартість за ціною договору щодо товарів, які імпортувалися, а тому боржник просив розглянути питання щодо можливості закриття виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1, арк. 98-99).

15 грудня 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №31641903, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», так як Київська міська митниця ДФС листом від 09.12.2014 вих. № 214/4/26-7025-04 повідомила про виконання рішення суду (т. 1, арк. 100-101).

Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2014 № 31641903 та діями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі - Закон № 606).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Законом України «Про виконавче провадження»визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону № 606 зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, у процесі здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п. 13 ч. 2 ст. 11 Закону №606).

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках (ч. 1 ст. 19 Закону № 606).

При цьому, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону №606).

Згідно ч. 5 ст. 12 Законом України «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 2 ст. 49 Законом України «Про виконавче провадження», у випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8, 9, 11 - 13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону № 606, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 31641903 від 15.12.2014, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, в постанові про закінчення виконавчого провадження № 31641903 від 15.12.2014 відповідач посилається на лист Київської міської митниці ДФС від 09.12.2014 вих. № 214/4/26-7025-04, відповідно до якого старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Махова Д.А. дійшла висновку про виконання боржником постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2011 №2а-6047/11/2670.

Однак, суд не може погодитись з такою позицією державного органу з огляду на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, Київська міська митниця ДФС виконала постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2011 №2а-6047/11/2670 лише в частині щодо скасування рішень про визначення митної вартості.

В той же час, Київська міська митниця ДФС повідомила відповідача про неможливість вчинення дій щодо визначення митної вартості товарів за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які були імпортовані позивачем, оскільки на законодавчому рівні відсутній порядок визначення митної вартості шляхом прийняття рішення, як акту індивідуальної дії.

Крім того, на підтвердження факту вчинення боржником дій щодо виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2011 №2а-6047/11/2670, Київська міська митниця ДФС надавала до органу виконавчої служби заяви Київської регіональної митниці до Окружного адміністративного суду міста Києва з проханням роз'яснити постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2011 №2а-6047/11/2670 в порядку ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 1, арк. 44-48).

Відповідно до ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Отже, необхідність роз'яснення судового рішення зумовлена його не чіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.

З аналізу заяви Київської регіональної митниці до Окружного адміністративного суду міста Києва з проханням роз'яснити постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2011 №2а-6047/11/2670 в порядку ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 1, арк. 44-48) вбачається, що боржник фактично просив вказати як виконувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2011 №2а-6047/11/2670, що не є роз'ясненням змісту постанови.

Більше того, вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, регулюється іншими статтями Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається із наданої відповідачем копії матеріалів виконавчого провадження №31641903, боржник не звертався до суду з проханням про зміну чи встановлення способу і порядку виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2011 №2а-6047/11/2670, відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд встановив, що у відповідача були відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 31641903 від 15.12.2014, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Законом України «Про виконавче провадження», оскільки боржник фактично не виконав постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2011 №2а-6047/11/2670.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу тривалості виконання рішення в світлі заходів, вжитих державою для прискорення вирішення внутрішніх систематичних проблем (остаточна ухвала щодо прийнятності у справі «Сокур проти України»; рішення у справах «Півень проти України», «Жовнір проти України», «Войтенко проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України»). У своїх рішеннях Суд зазначає, що, не виконуючи рішення суду, державні органи позбавили положення статті 6 § 1 будь-якого сенсу.

Тобто, невиконання рішення суду, яке набрало законної сили порушує права людини та громадянина, а також принципи закладені в Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кодексі адміністративного судочинства України та інших Законах, які направлені на захист цих прав. Таке невиконання судових рішень підриває авторитет та довіру до суду та держави в цілому, що є неприпустимим у демократичній і правовій державі.

Суд звертає увагу на те, що у Рекомендації Rec (2003) 16 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання рішень адміністративних і судових органів у галузі адміністративного права, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи на 851 засіданні заступників міністрів 9 вересня 2003 року, Комітет Міністрів на підставі статті 15 (b) Статуту Ради Європи, уважає, що примусове виконання судових рішень в галузі адміністративного права, зокрема в тому разі, коли вони спрямовані на адміністративні органи, є вимогою ефективного правосуддя.

У додатку до Рекомендації Rec (2003) 16 визначено, що Держави-члени мають забезпечити виконання судових рішень адміністративними органами в межах розумного строку. Вони мають уживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку, що державний виконавець не здійснив всіх заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, а тому передчасно виніс постанову № 31641903 від 15.12.2014 про закінчення виконавчого провадження, з огляду на що ці дії є протиправними, а зазначена постанова підлягає скасуванню.

Проте, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо поновлення виконавчого провадження № 31641903 та зобов'язання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві вчинити дії, передбачені ст. 75 Законом України «Про виконавче провадження» з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Згідно ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

Отже, з аналізу вищевикладеного вбачається, що виконавче провадження відновлюється протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 606, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема виконання державним виконавцем процедури, закріпленої в ст. 75 Законі України «Про виконавче провадження».

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо поновлення виконавчого провадження є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду -тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, позовна вимога поновити виконавче провадження №31641903 та зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві вчинити дії, передбачені статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» розцінюється Окружним адміністративним судом міста Києва саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. про закінчення виконавчого провадження № 31641903 від 15 грудня 2014 року.

3. Визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. щодо закінчення виконавчого провадження № 31641903.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна» () судові витрати в сумі 48 (сорок вісім) грн. 72 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський