Справа № 810/5346/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

25 березня 2015 року м. Київ В/800/1587/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Борисенко І.В., Загородній А.Ф., Ланченко Л.В,, Лосєв А.М.,

розглянувши заяву Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - Інспекція) про перегляд Верховним Судом України

ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014

у справі № 810/5346/13-а

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Інспекції

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 09.09.2013 № 0, № 0 та № 0.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014 зазначені рішення судів попередніх інстанцій у справі залишено без змін.

Інспекція звернулася із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014, в якій просить скасувати рішення усіх судових інстанцій зі спору та відмовити у позові, мотивуючи свої вимоги неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (зокрема, статей 2, 3, 21, 22 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України), внаслідок чого ухвалені різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Як доказ неоднакового правозастосування заявником подано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 28.02.2013 у справі № 2а-39180/09/2070.

Розглянувши заяву про перегляд ухвали суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України, враховуючи таке.

Відповідно до статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 2 «Про судову практику застосування статей 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України» передбачено, що ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Колегія суддів не розцінює як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах рішення Вищого адміністративного суду України, на які посилається заявник.

Адже, як вбачається зі змісту ухвали від 16.12.2014, про перегляд якої подано заяву, у прийнятті цього рішення Вищий адміністративний суд України виходив з того, що власне розбіжність між фактично наявними на підприємстві залишками товару та відображеними у Z-звітах не є свідченням реалізації суб'єктом господарювання товару без застосування РРО, не утворює складу правопорушення, передбаченого пунктом 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а також не є підставою для кваліфікації виявленої різниці як поставленого товару без відображення цієї операції у складі податкових зобов'язань з ПДВ.

У той же час у наданому для порівняння рішенні Вищого адміністративного суду України від 28.02.2013 у справі № 2а-39180/09/2070 йдеться про неподання платником під час перевірки первинних документів (накладних) на підтвердження ведення обліку товарних запасів в установленому порядку, що є підставою для притягнення платника до відповідальності у вигляді штрафу в порядку статті 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Таким чином, ухвала Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014, про перегляд якої подана заява, та додане до заяви рішення цього суду прийняті за різних підстав виникнення спору, що не дає можливості дійти висновку про неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та виключає допуск даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 236-240 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Бориспільській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області у допуску справи № 810/5346/13-а до провадження Верховного Суду України.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.В. Борисенко А.Ф. Загородній
Л.В. Ланченко
А.М. Лосєв