Справа № 2а-2453/12/0970
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2015 р. м. Київ К/800/38658/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "Галичина Вапно" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

в с т а н о в и в :

У серпні 2012 року Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина Вапно» адміністративно-господарські санкції і пеню за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2011 році у розмірі 19 648,30 грн., з яких 460,80 грн. - пеня.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем не виконується норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому йому нараховано штрафні санкції, які сплачено не було.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2012 року позов задоволено і стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина-вапно» на користь Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 19 648 грн. 30 коп.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано і у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення ним норм матеріального і процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Преамбулою Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закону) встановлено, що цей Закон визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.

Згідно зі статтею 18 Закону №875-XII (у редакції до 18 березня 2006 року) працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України від 23 лютого 2006 року №3483-IV "Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість" зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон №875-XII доповнено статтею 181, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частина друга статті 19 Закону покладає відповідальність за незабезпечення наведеним нормативів на керівників відповідних підприємств. Підприємства (об'єднання), установи і організації, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом (частина перша статті 20 Закону).

Згідно ст. 20 Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Сума адміністративно-господарських санкцій відповідачем у встановлений ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" строк (до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу) сплачена не була, що дає підстави для нарахування пені відповідно до ст. 20 цього Закону і п. 4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, обчислюється, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, посадовими особами Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за результатами планової виїзної перевірки ТзОВ «Галичина-вапно» щодо виконання статей 19, 20 Закону складено акт №204 від 16.07.2012 року, який направлено на адресу підприємства рекомендованим поштовим відправленням.

Із вищевказаного акту вбачається, що норматив робочих місць для інвалідів у відповідача згідно вимог ст. 19 Закону становить одне робоче місце від кількості працівників, що відповідає встановленому нормативу, оскільки середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві становить 16 чол., середньооблікова кількість штатних працівників - інвалідів на підприємстві становить 0 чол., що менше встановленого нормативу.

Таким чином, ТзОВ «Галичина-вапно» не забезпечило встановлення нормативу одного робочого місця для працевлаштування інвалідів та добровільно не сплатило адміністративно-господарські санкції в розмірі 19 187 грн. 50 грн. в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, як це передбачено ч. 4 ст. 20 Закону, що зумовило нарахування позивачем пені в розмірі 532,23 грн. за порушення терміну сплати адміністративно - господарських санкцій.

При цьому, відсутність доказів щомісячного направлення до центру зайнятості інформації (звітів №3-ПН) про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів свідчить про те, що відповідач в не виконав вимоги по інформуванню державних органів щодо наявних вакансій для працевлаштування інвалідів чим фактично порушив норму ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", оскільки позбавив компетентний державний орган можливості направити інвалідів для працевлаштування.

Крім того, в засіданні суду першої інстанції встановлено, що дії посадових осіб Фонду соціального захисту інвалідів щодо проведення перевірки відповідачем не оскаржувалися, застосовані адміністративно-господарські санкції та пеня залишились несплаченими.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно врахував наведені обставини та прийняв рішення про задоволення позовних вимог, але вказане рішення суду було помилково скасовано апеляційним судом.

З огляду на наведене, оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідно до вимог ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 222, 223, 226, 230 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2013 року скасувати.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман