Справа № 370/584/15-а
Суддя: Тандир О. В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2015 р. Справа № 370/584/15-а

Суддя Макарівського районного суду Київської області Тандир О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області Балюри Олександри Анатоліївни про скасування постанов та зняття арешту, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, (далі - позивач) звернулася із позовом до Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області Балюри Олександри Анатоліївни (далі - відповідач), в якому просила постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції від 28.02.2012 року ВП № 31307459 про стягнення з боржника виконавчого збору, постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції від 28.02.2012 року ВП № 31307459 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій скасувати, зняти арешт з майна і заборони на його відчуження, а також зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції вчинити дії, передбачені ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаними постановами було стягнуто з позивача виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій, а також відповідно було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Позивач вважає, що державний виконавець в супереч положенням Закону України «Про виконавче провадження», не маючи для цього підстав постановив стягнути з позивача виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, а також безпідставно наклав арешт на майно боржника.

Згідно письмової заяви представника позивача, останній позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заперечень проти позову не подала.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

27.04.2011 року року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника ВП №26147552 (додаток № 1 до позову) з виконання виконавчого листа №2-2512/10 про стягнення зі ОСОБА_1, на користь ПАТ «Фольксбанк» коштів у сумі 1843801,25 грн., виданого Солом'янським районним судом міста Києва 15.04.2011 року.

04.05.2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного, а 02.09.2011 року - постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 26147552.

У зв'язку із заявою стягувача від 20.07.2011 року про передачу матеріалів виконавчого провадження до Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції, 05.09.2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного, а також постанову про закінчення виконавчого провадження за п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» ВП № 26147552.

20.02.2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №31307459 з виконання виконавчого листа №2-2512/10 про стягнення з ОСОБА_1, на користь ПАТ «Фольксбанк» коштів у сумі 1843801,25 грн., виданого Солом'янським районним судом міста Києва 15.04.2011 року.

28.02.2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №31307459, а саме про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 184380,12 грн.

28.02.2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП № 31307459, а саме про стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій у сумі 100 грн.

11.02.2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №31307459, згідно з якою відповідно до заяви стягувача від 11.02.2013 року накладено арешт на все майно позивача та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу.

09.10.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стяґувачеві ВП №31307459, згідно з якою завершено провадження згідно заяви стягувача, від 07.10.2014 року, а постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій виділено в окреме провадження.

Як вказала позивач, а відповідач не скористався правом заперечити проти цього, позивач 03.10.2014 звернулась до приватного нотаріуса Михайленка Сергія Анатолійовича для отримання інформації можливість відчуження свого нерухомого майна. Отримавши Інформаційну довідку №03-1/01-16 03.10.2014 року, позивачу стало відомо про накладені обтяження на належне рухоме і нерухоме майно в рамках виконавчих проваджень ВП № 26147552 та ВП № 31307459.

В результаті такого ознайомлення із інформаційною довідкою, та отримавши підтвердження інформації від стягувача, позивачу також стало відомо про відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у Відділі державної виконавчої служби Макарівського районного управлінні юстиції ВП № 31307459, а також про постанову про стягнення з боржника виконавчого збору №31307459 від 28.02.2012 року та про постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП № 31307459 від 28.02.2012 року.

03.10.2014 року позивач скористався правом на ознайомлення з матеріалами виконавчая провадження, унесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. З інформації про виконавче провадження, отриманої позивачем 03.10.2014 року, позивачу стало відомо про існування оскаржуваних постанов та накладення арешту на майно.

Позивач вказав, а відповідач не заперечив, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження позивач на свою адресу (АДРЕСА_1), як і на адресу місцезнаходження нерухомого майна (АДРЕСА_2), не отримував, що підтверджується ксерокопією датованого 25.02.2012 роком конверта із копією постанови про відкриття виконавчого провадження, який був повернений за закінченням терміну зберігання.

06.10.2014 року стягувач отримав повне задоволення своїх вимог, що підтверджується направленою стягувачем до Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції заявою про повернення виконавчого документу від 07.10.2014 року.

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Спірні правовідносини регулюються Законом Україна «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1 статті 19 Закону).

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 статті 27 Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та втрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються (частина 3 статті 27 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № З «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

В свою чергу згідно частини 1 статті 41 Закону витратами виконавчого провадження є витрати органів державної виконавчої служби, що пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

Наведені правові норми зобов'язують боржника добровільно виконати рішення у строк, встановлений державним виконавцем та повідомити про таке виконання у цей же термін. У свою чергу, дані норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення, тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

При цьому положеннями пункту 8 частини 1 статті 49 Закону встановлено, що у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

У той же час слід зазначити, що перебіг строку для добровільного виконання починається з моменту отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, що в свою чергу, покладає на відповідача обов'язок перед початком примусового виконання рішення пересвідчитись в отриманні боржником такої постанови.

Відповідні висновки узгоджуються з положеннями статті 31 Закону, якою закріплено, що копії постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Зазначене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 23 січня 2014 року № К/9991/30356/12.

Разом з тим, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам (частина 1 статті 35 Закону).

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Інструкцією про проведення виконавчих дій.

Згідно вимог пункту 4.1.1 Інструкції №74/5 державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, установленому статтею 32 Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Водночас щодо витрат на проведення виконавчих дій, то положеннями пункту 4.15.2 Інструкції №74/5 встановлено обов'язок державного виконавця скласти акт про витрати на проведення виконавчих дій, в якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, а також документи, якими вони підтверджуються, з доданням копій таких документів. Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець зобов'язаний винести постанову, яка разом з актом про витрати на проведення виконавчих дій затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби.

Так, судом встановлено, що позивачу стало відомо про існування оскаржуваних постанов а також про наявності арешту на майно лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, тобто з 03.10.2014 року.

В той же час, норма ч. 5 ст. 25 Закону вказує, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Офіційного документу про відкриття виконавчого провадження позивач на свою офіційну адресу так і не отримав. Таким чином, відповідачем не дотримано передбаченого пунктом 4.1.1 Інструкції №74/5 обов'язку пересвідчитись у отриманні позивачем як боржником копії вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження, а також факту здійснення останнім будь-яких спрямованих на самостійне погашення боргу дій. Отже, пропуск позивачем встановленого у постанові про відкриття виконавчого провадження строку відбувся з незалежних від нього причин, які є поважними.

У зв'язку з тим, що позивач не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, перебіг строку для добровільного виконання позивачем рішення не почався, а отже у відповідача були відсутні підстави для початку примусового виконання рішення та стягнення виконавчого збору.

06.10.2014 року стягувач отримав повне задоволення своїх вимог, що підтверджується направленою Стягувачем до Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції заявою про повернення виконавчого документу від 07.10.2014 року.

Таким чином, беручи до уваги неналежне повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження, можна зробити висновок про те, що сплата позивачем боргу є добровільним виконанням рішення в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» та у строки, зазначені у частині 1 статті 35 Закону, а тому підстави для стягнення з позивача виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у даному виконавчому провадженні відсутні, а тому оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім того, суд вважає, що арешт, накладений на майно позивача у зв'язку із викладеним вище є безпідставним, а тому слід зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції вчинити дії, передбачені ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», а саме скасувати накладений арешт.

Оскільки оскаржувані постанови представник позивача отримав особисто 03.10.2014 року, а тому перебіг строку на їх оскарження, встановлений ст. 99 КАС України, не є пропущеним.

Судовий збір у розмірі 73,08 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 17, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області Балюри Олександри Анатоліївни про скасування постанов та зняття арешту - задовольнити.

Постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції від 28.02.2012 року ВП № 31307459 про стягнення з боржника виконавчого збору, постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції від 28.02.2012 року ВП № 31307459 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій - скасувати.

Скасувати арешт майна і заборони на його відчуження.

Стягнути з державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області Балюри Олександри Анатоліївни на користь ОСОБА_1 73,08 грн., судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд, що її ухвалив, протягом 10 днів з моменту її проголошення, а особами, що не були присутні при її проголошенні - з моменту отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили по закінченню строку на її оскарження, у разі, якщо не подано апеляційну скаргу. В інакшому випадку - після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий О.В. Тандир