Справа № 826/3742/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 квітня 2015 року (в порядку письмового провадження) № 826/3742/15

за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві
до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва
про скасування вимоги
Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 05.12.2014 №Ю-926 про сплату боргу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у останнього відсутня заборгованість, а відтак, виставлена відповідачем вимога є протиправною та такою, що не підлягає виконанню.

Відповідач в судове засідання не прибув, явку свого представника не забезпечив, подав письмові заперечення проти позову.

На підставі ч.6 ст.128 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

На адресу Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві надійшла вимога Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва про сплату боргу від 05.12.2014 №Ю-926 у сумі 403 504, 35 грн. (далі - оскаржувана вимога)

Не погоджуючись з даною вимогою, позивач звернувся листом від 05.12.2014 до відповідача щодо правомірності направлення останньої.

Листом від 15.01.2015 Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва повідомило позивач про правомірність оскаржуваної вимоги.

Територіальне управління Державної судової адміністрації в місті Києві вважає вимогу про сплату боргу від 05.12.2014 №Ю-926 у сумі 403 504, 35 грн. необґрунтованою та протиправною й такою, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, як підтверджується наявними матеріалами справи, при винесені оскаржуваної вимоги про сплату боргу відповідач використовував дані Акта перевірки позивача № 3566 від 25.10.2007 р.

З вказаного акту вбачається, що в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в місті Києві на підставі направлення № 10452/02 від 24.09.2007 року, Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва в період з 24 вересня по 25 жовтня 2007 року проводилася перевірка, щодо правильності обчислення повноти нарахування та своєчасної сплати страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування.

В ході наведеної перевірки, на думку відповідача, були виявлені порушення вимог п. 4 ст. 4 Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 17.02.2000 р. № 1461-VI.

За результатами вказаної перевірки, Управлінням Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва 25 жовтня 2007 року було складено Акт № 3566 перевірки достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування, на підставі якого 08 листопада 2007 року відповідачем було постановлено рішення № 2309 «Про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків».

Не погоджуючись із даним рішенням про застосування фінансових санкцій № 2309 від 08 листопада 2007 року, позивач звернувся за його скасуванням до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2008 р. у справі № 10/485 позов ТУ ДСА України в м. Києві було задоволено повністю, а ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2009 року, вказане рішення було залишено без змін, і, відповідно, набрало законної сили.

В своїх рішеннях суди першої та апеляційної інстанції послались на те, що відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення не було доведено обставин, на яких ґрунтувались їх вимоги.

30 жовтня 2013 року на адресу ТУ ДСА України в м. Києві поштою надійшло інше рішення Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва № 1089 від 22 жовтня 2013 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду.

Не погоджуючись із даним рішенням УПФУ в Печерському районі міста Києва № 1089 від 22 жовтня 2013 року, позивач також звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва про його скасування.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2014 р. у справі № 826/17669/13-а позов ТУ ДСА України в м. Києві було задоволено, рішення УПФУ в Печерському районі міста Києва № 1089 від 22 жовтня 2013 року визнано протиправним та скасовано.

В даному випадку, в своєму рішенні суд дійшов до висновку, що у Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві відсутня заборгованість перед Пенсійним фондом України.

В подальшому, постановою Вищого адміністративного суду України від 05.11.2014 змінено постанову Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративній справі №826/17669/13-а в частині мотивів задоволення позовних вимог. Так, Вищий адміністративний суд України в рішенні зазначив, що підстави для нарахування фінансових санкцій та нарахування пені відсутні, оскільки вказане рішення прийнято на підставі норми законодавства, яка на час винесення рішення втратила чинність.

Також, з приводу даного спору суд наголошує на тому, що згідно положень Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 року (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), обчислення та сплата внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України із отриманих доходів суддів районних судів м. Києва не проводиться із рахунку 1-5 відсотків, тому що судді мають спеціальний статус згідно чинного на той час Закону України «Про статус суддів» та не є державними службовцями або особами, які працюють на посадах, робота яких зараховується до трудового стажу, що дає право на одержання пенсії відповідно до Законів України, перелічених у абзаці 10 п. 4.4 Інструкції.

Поряд з цим, суд відмітить, що відповідачем виставлялася ідентична вимога №Ю-541 від 03.02.2014, яку скасовано постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2014, що набрала законної сили за наслідком апеляційного оскарження.

В той же час, слід зазначити, що суд не приймає до уваги покликання відповідача на картки особового рахунку позивача як на важливий доказ, що підтверджує факт наявної заборгованості у позивача, оскільки останній не є первинним документом, що обумовлює та підтверджує її наявність. Окрім того, на думку суду, наявність заборгованості має підтверджуватися рішенням суб'єкта владних повноважень прийняття яких. має наслідок надсилання вимоги про сплату боргу.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти до висновку, що у позивача відсутня заборгованість. Вказане підтверджується судовим рішенням по справі № 10/485 від 08.07.2008 р. про скасування рішення УПФУ в Печерському районі міста Києва від 08.11.2007 р. № 2309 про застосування фінансових санкцій, що набрало законної сили 06.10.2009 р., також судовим рішенням по справі № 826/17669/13-а від 27.01.2014 р. про скасування рішення УПФУ в Печерському районі міста Києва від 22.10.2013 р. № 1089 про застосування фінансових санкцій, яке було змінено в частині мотивів задоволення позовних вимог постановою Вищого адміністративного суду України від 05.11.2014.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що рішення Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва на підставі яких винесено оскаржувану вимогу скасовано, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в силу положень частини 2 статті 71 КАС України не спростували покликання позивача.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги в цілому.

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України, або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа.

Інші доводи і заперечення сторін не спростовують встановленого вище судом.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

В даному випадку, при сумі позову 403 504,35 грн., ставка судового збору становить 4 872 грн.

Таким чином при поданні адміністративного позову, позивачу слід було сплатити 487, 20 грн.

Так, позивачем при поданні адміністративного позову було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, за наслідком розгляду якого ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2015 відстрочено сплату судового збору Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в місті Києві до винесення рішення у справі.

Враховуючи приписи ст. 94 КАС України та Закону України «Про судовий збір» та приймаючи до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, сума судового збору у розмірі 4 872 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва від 05.12.2014 №Ю-926 про сплату боргу у розмірі 403 504, 35 грн.

Стягнути суму судового збору з Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва (01004, м. Київ, вул. Крутий узвіз, б. 4, ) на користь Державного бюджету України в розмірі 4 872 (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст.186 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк