Справа № 826/14411/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2015 р. м. Київ К/800/64493/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

секретар Антипенко В.В.,

за участю представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Барракуда і К» - Шубіна О.Е.; Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - Шендрика С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРАКУДА і К» (далі - Товариство) на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ),

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року Товариство звернулось до суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 21 січня 2014 року.

На обґрунтування позову зазначило, що висновки ДПІ щодо порушення Товариством вимог податкового законодавства України не відповідають дійсності та спростовуються наявними у Товариства первинними документами, які оформлені належним чином і у повному обсязі підтверджують виконання господарських операцій.

Наполягало, що доказів на підтвердження визнання недійсними правочинів, укладених Товариством із контрагентами, ДПІ не надала.

13 жовтня 2014 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що Товариством не підтверджено належними доказами факт здійснення господарських операцій з виконання робіт за укладеними з контрагентами договорами.

Відомості про фактичне виконання укладених договорів є недостовірні, а документи, які підтверджують такі відомості, є наслідками укладення фіктивних угод.

Товариство звернулось із касаційною скаргою про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник Товариства змінив касаційні вимоги, вважаючи, що адміністративна справа має бути направлена на новий судовий розгляд, оскільки судами не були у повному обсязі досліджені первинні документи, наявні у Товариства, необґрунтовано зроблений висновок щодо відсутності мети та економічної доцільності при здійсненні господарських операцій із контрагентами.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 6.12.2013 року до 12.12.2013 року ДПІ здійснила позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання податкового законодавства за фінансово-господарськими взаємовідносинами з ТОВ «Аміре-груп» за період з 1.07.2013 року до 31.08.2013 року та ТОВ «ДМС Голд» за період з 1.07.2012 року до 30.07.2012 року, за наслідками якої 19.12.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України занижений податок на додану вартість, у розмірі 292 271,00 грн.

21 січня 2014 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення: № 2203 щодо збільшення Товариству суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 365 329,00 грн.,

Суди попередніх інстанцій встановили, що 2.07.2012 року між Товариством та ТОВ «ДМС Голд» укладений договір про надання інформаційно-консультативних послуг №02-07/12, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати йому, у відповідності до умов договору, консультації та поради як в письмовій, так і в усній формі з питань тактики та стратегії розвитку підприємства замовника та попит на послуги охорони по Україні, перспективи його розвитку, а замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх.

13 травня 2013 року між Товариством та ТОВ «Амігре-груп» укладений договір про надання інформаційно-консультативних послуг №13-05/13, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати йому, у відповідності до умов договору, консультації та поради, як в письмовій так і в усній формі з питань тактики та стратегії розвитку підприємства замовника та попит на послуги охорони по Україні, перспективи його розвитку, а замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх.

На підтвердження виконання вказаних договорів Товариством додано до матеріалів адміністративної справи копії актів здачі-приймання робіт та податкових накладних за відповідні періоди, оборотно-сальдових відомостей.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Відмовляючи в задоволені позову, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що Товариством не були дотримані вимоги щодо документального підтвердження спірних сум податкового кредиту, а також щодо правомірності відображення їх у податковій звітності, оскільки первинні документи, які надані Товариством на підтвердження реальності укладених договорів з його контрагентами, не можна визнати достатніми доказами у справі з урахуванням наведених законодавчих норм.

Крім того, судами зроблено висновок щодо відсутності руху активів в процесі здійснення господарської діяльності за договорами №02-07/12 від 02.07.2012 року та №13-05/13 від 13.05.2013 року.

Колегія суддів вважає такий висновок судів попередніх інстанцій передчасним.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову незалежно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи, як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, ч. 4 та 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При прийнятті постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

Не приймаючи надані Товариством в обґрунтування позовних вимог акти здачі-приймання робіт, податкові накладні, оборотно-сальдові відомості, як належний доказ на підтвердження руху активів в процесі здійснення господарської діяльності та обгрунтування економічної складової оплати вартості отриманих від контрагентів послуг, суди першої та апеляційної інстанцій не вказали, яких саме документів податкового, бухгалтерського обліку не вистачає для повного та всебічного дослідження обставин у справі.

Висновок суду щодо нереальності господарських операцій Товариства із контрагентами є передчасним, оскільки зроблений, зокрема, на підставі актів про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів Товариства, які не можна вважати беззаперечним доказом відсутності здійснення господарської операції.

Інших фактів, які свідчать про відсутність господарський операцій між Товариством та його контрагентами, зокрема рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі, судами попередніх інстанцій не наведено.

Таким чином, ухвалені судові рішення не ґрунтуються на відповідних первинних документах та інших доказах, які у сукупності надають змогу всебічно та повно встановити фактичні обставини справи.

При новому розгляді адміністративної справи суду першої інстанції слід правильно застосувати норми матеріального права, надати належну оцінку наявним у справі доказам на предмет встановлення реального виконання господарських операцій, а у разі їх недостатності запропонувати сторонам надати додаткові докази, з урахуванням вимог Кодексу адміністративного судочинства України щодо допустимості доказів (стаття 70) та обов'язку доказування (стаття 71).

Відповідно до п. 2 ст. 217 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів прийшла до висновку, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, адміністративна справа направленню до суду першої інстанції для нового розгляду.

Керуючись ст., ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРАКУДА і К» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року скасувати, адміністративну справу направити до Окружного адміністративного суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П