Справа № 826/19147/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в закритті провадження в адміністративній справі

24 грудня 2014 року м. Київ № 826/19147/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., при секретарі судових засідань Приходько О.В., за участю представників позивача та відповідача, розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання представника Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про закриття провадження в адміністративній справі.

На підставі ч.ч. 3, 7 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 24 грудня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлене клопотання, об'єктивно оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для його розгляду та вирішення, суд -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) знаходиться адміністративна справа № 826/19147/14 (далі - справа) за позовом публічного акціонерного товариства "Укргідроенерго" (далі - позивач) до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - відповідач) про:

- визнання безпідставними та такими, що не ґрунтуються на аудиторських доказах, висновків аудиторського звіту № 09-14;

- визнання протиправними дій аудиторської групи відповідача щодо внесення до аудиторського звіту № 09-14 висновків, які не ґрунтуються на аудиторських доказах;

- визнання незаконним та скасування наказу відповідача від 22 вересня 2014 року № 656 "Про результати позапланового внутрішнього аудиту ПАТ "Укргідроенерго".

До суду 24 грудня 2014 року через канцелярію від представника відповідача надійшло письмове клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з неналежністю її розгляду у порядку адміністративного судочинства (далі - заявлене клопотання).

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, зокрема, що єдиним акціонером позивача є держава в особі відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 32, ч. ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства", загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства.

Відповідно до пп. 8.2.7 п. 8.2 ст. 8 статуту позивача, рішення акціонера з питань, що належить до компетенції загальних зборів, оформлюється ним письмово (у формі наказу) та засвідчується печаткою акціонера або нотаріально. Таке рішення акціонера має статус протоколу загальних зборів акціонерного товариства.

Представник відповідача також зазначив, що внутрішній аудит діяльності позивача відповідач здійснював як його акціонер, а не як центральний орган виконавчої влади. Рішення щодо результатів внутрішнього аудиту, які оскаржуються позивачем в адміністративному порядку, є рішеннями загальних зборів акціонера позивача в особі відповідача, який володіє 100 % його акцій.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України "Про акціонерні товариства", у разі, якщо рішення загальних зборів або порядок прийняття такого рішення порушують вимоги цього Закону, інших актів законодавства, статуту чи положення про загальні збори акціонерного товариства, акціонер, права та охоронювані законом інтереси якого порушені таким рішенням, може оскаржити це рішення до суду протягом трьох місяців з дати його прийняття.

Крім того, відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", усі спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язані зі здійсненням ними корпоративних прав та виконанням обов'язків учасника господарського товариства, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 12 Господарського кодексу України (далі - ГПК України), підвідомчі (підсудні) господарським судам незалежно від суб'єктного складу учасників спору.

За переконанням представника відповідача, спір щодо оскарження рішень загальних зборів підлягає розгляду та вирішенню виключно у порядку господарського судочинства.

Присутні у судовому засіданні 24 грудня 2014 року представник відповідача підтримала заявлене клопотання та просила задовольнити його, а представник позивача заперечував проти заявленого клопотання та просив відмовити у його задоволенні.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Поряд з цим, під час розгляду заявленого клопотання судом з'ясовано, що спір, який виник між позивачем та відповідачем, не віднесено до підвідомчості (підсудності) господарських судів, як стверджує представник відповідача.

Зокрема, відповідно до п.п. 1, 2, 3 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 382/2011 (далі - Положення № 382/2011), Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (Міненерговугілля України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міненерговугілля України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах (далі - паливно-енергетичний комплекс).

Основними завданнями Міненерговугілля України є формування та реалізація державної політики у паливно-енергетичному комплексі.

Тобто, як вбачається з вище викладених норм, відповідач є центральним органом виконавчої влади, який реалізовує державну політику у паливно-енергетичному комплексі.

Позивач, у свою чергу, згідно з пп. 2.2.1 п. 2.1 ст. 2 його статуту, затвердженого наказом відповідача від 02 серпня 2012 року № 580 (зі змінами та доповненнями), є товариством, предметом діяльності якого є виробництво, розподілення, постачання, торгівля, купівля та продаж в Україні та за її межами електричної енергії, енергії, що виробляється з метою електро- та теплопостачання, в похідних продуктів енергетичного походження та засобів, устаткування і приладів, що використовуються в даній галузі, постачання допоміжних послуг у сфері енергетики.

Отже, діяльність позивача відноситься до сфери управління відповідача, оскільки він, як суб'єкт владних повноважень, відповідно до п. 4 Положення № 382/2011, визначає пріоритетні напрями розвитку паливно-енергетичного комплексу; інформує та надає роз'яснення щодо здійснення державної політики у паливно-енергетичному комплексі; здійснює моніторинг ринку газу, нафти, нетрадиційних джерел та видів енергетичної сировини і продуктів їх переробки; створює експлуатуючу організацію (енергокомпанію) для забезпечення безпечної експлуатації атомних електростанцій, а також спеціалізованих підприємств (компаній) із поводження з радіоактивними відходами до передачі їх на довгострокове зберігання та захоронення; приймає рішення про створення державних підприємств паливно-енергетичного комплексу, про реорганізацію і ліквідацію державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міненерговугілля України; затверджує статути (положення) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міненерговугілля України, здійснює контроль за їх дотриманням; здійснює управління корпоративними правами держави у межах компетенції та порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; здійснює внутрішній контроль, у тому числі контроль за фінансово-господарською діяльністю, підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Міненерговугілля України, та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля України здійснює управління корпоративними правами держави.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження у рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 17 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

При цьому, згідно зі ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Таким чином, перевіривши зазначені у заявленому клопотанні доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з'ясованим судом обставинам, заслухавши думку присутніх у судовому засіданні представників сторін, а також оцінивши докази, які надано на обґрунтування заявленого клопотання та містяться у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки, за переконанням суду, у даному випадку, відповідач є суб'єктом владних повноважень, який стосовно позивача здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 122, 157, 160, 165, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про закриття провадження в адміністративній справі №826/19147/14.

Копії ухвали у повному обсязі направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам), роз'яснивши, що ухвала окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту ухвалення.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда

Ухвала у повному обсязі складена 29 грудня 2014 року,

усім складом суду підписана 21 січня 2015 року