Справа № 814/5411/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Київ К/800/42743/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Миколаївської митниці Міндоходів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення, визнання нечинною та скасування картки, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (надалі - позивач, Товариство) звернулось до суду із позовом до Миколаївської митниці Міндоходів (надалі - відповідач, Митниця) про визнання протиправним та скасування рішення від 17 грудня 2013 року № 504000003/2013/000163/2, визнання нечинною та скасування картки відмови від 17 грудня 2013 року № 504010000/2013/00018.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Митниці від 17 грудня 2013 року № 504000003/2013/000163/2; визнано нечинною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504010000/2013/00018 від 17 грудня 2013 року.

Не погодившись із судовими рішеннями попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати судові рішення попередніх інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В скарзі вказав, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару прийнято, оскільки у Митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо прийнятності заявленої декларантом ціни товару.

Позивач надіслав до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких вказав, що касаційна скарга відповідача є безпідставною та необґрунтованою. Зазначив, що митна вартість товару була заявлена Товариством за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються, окрім того, Товариством були надані усі наявні документи, що впливають на визначення методу митної вартості. А тому, на думку позивача, відповідач не мав підстав для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту, але і для витребовування додаткових документів.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство 1 квітня 2013 року уклало зовнішньоекономічний контракт № RF/RD/79-13/11-М (далі - Контракт) з Відкритим акціонерним товариством «Єдіная торговая компанія» (далі - Продавець).

Відповідно до Контракту, додаткової угоди № 1 від 25 квітня 2013 року та Специфікації № 10 від 25 листопада 2013 року, Продавцем здійснювалась поставка товару - натрій їдкий (гідроксит натрію) в обсязі 5825,0т. за ціною 295,00 доларів США за тонну на загальну суму 1718375,00 доларів США.

16 грудня 2013 року Товариством надана Митниці для митного оформлення електронна митна декларація МД № 504010000/2013/002787 та наступні документи: зовнішньоекономічний Контракт та додатки до нього; інвойс; платіжне доручення.

Митна вартість товару у митній декларації заявлена позивачем за основним методом оцінки - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.

Проте, під час оцінки ризику щодо митної декларації №504010000/2013/002787 від 18 грудня 2013 року спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками за кодом 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів» коментарем «Можливе заниження митної вартості товару. Митним органом здійснено перевірку правильності визначення митної вартості, звернувши увагу на вартість ідентичних або подібних товарів. Заявлена митна вартість товару нижча, ніж при попередньому митному оформленні такого товару одержувача.

17 грудня 2013 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості № 504000003/2013/000163/2, зокрема митну вартість визначено із застосуванням методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Відповідачем відмовлено Товариству в митному оформленні митної декларації у зв'язку з виникненням сумнівів щодо правильності заявленої декларантом ціни товару, а саме:

- товаросупровідні документи не містили необхідних складових митної вартості, тобто витрат на страхування товару;

- відсутнє обґрунтування зниження ціни товару на 40 дол. США відносно світових цін;

- наявні та не спростовані розбіжності в наданих документах;

- наявність у митниці інформації щодо вартості подібних (аналогічних) товарів, яка значно відрізняється від заявленої декларантом митної вартості.

Не погоджуючись із даним рішенням відповідача, Товариство оскаржило його в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що позивачем правильно визначена митна вартість товару за ціною Контракту, та була об'єктивна можливість застосування саме основного методу.

Колегія суддів погоджується із даним висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Статтею 49 Митного кодексу України (надалі - МК України) передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої-другої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Статтею 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із вимогами частин четвертої - п`ятої статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:

декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Таким чином, законодавцем передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Крім того, відповідно до частини п'ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Однак, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, законодавець встановив вичерпний перелік підстав за якими митний орган має право вимагати від декларанта вищенаведені додаткові документи.

Відповідно до статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно із частиною другою статті 55 МК України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в органу доходів і зборів інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 МК, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Таким чином, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Отже, повноваження Митниці щодо прийняття рішення про коригування митної вартості виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та достовірності відомостей про митну вартість товару, та у разі обґрунтування неможливості визначення митної вартості за наявними документами.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач навів обґрунтовані доводи щодо того, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, та не обґрунтував неможливість визначення митної вартості за наявними документами.

Колегія суддів погоджується також із висновком судів попередніх інстанцій про те, що неподання Товариством, витребуваних Митницею, договору із третіми особами, пов'язаного з угодою про поставку товару, та бухгалтерської документації щодо оплати страхових платежів, не звільняє Відповідача від обов'язку визначити митну вартість задекларованого товару за основним методом на підставі наявних відомостей, зокрема, документів, наданих Позивачем.

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що Позивачем надано Відповідачу для митного оформлення імпортованого товару усі документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товару, яка підлягала сплаті Покупцем на користь Продавця, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Миколаївської митниці Міндоходів відхилити, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.