Справа № 806/1121/15
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Житомир справа № 806/1121/15

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Відділу Державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" звернулось до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії з накладення арешту на все майно згідно постанови №28037080 від 28.11.2011 Відділом Державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області, в частині накладення на нерухоме майно: квартира за адресою АДРЕСА_1;

- зобов'язати Відділу Державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області звільнити з - під арешту нерухоме майно: квартира за адресою АДРЕСА_1.

В обгрунтуування позову зазначає, що за умовами Іпотечного договору від 12.12.2007, іпотекодавець (ОСОБА_1) передає в іпотеку іпотекодержателю (ПАТ "УкрСибБанк") в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором кредиту № 0 від 12.12.2007 нерухоме майно: квартира за адресою АДРЕСА_1. Обтяження згідно іпотечного договору відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" (далі - Товариство). Однак, 10.03.2015 при зверненні до нотаріуса Товариству стало відомо, що на нерухоме майно, що є предметом іпотеки накладено арешт. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують права Товариства, оскільки воно має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується відстеженням пересилання поштових відправлень. У п. 5 прохальної частини позову зазначено, що "у разі відсутності представника позивача справу прошу розглядати в порядку письмового провадження".

Представник відповідача до суду не прибув. Через відділ документального забезпечення суду надав письмові заперечення. У п. 3 прохальної частини заперечень просить справу розглядати без участі представника. Проти позовних вимог заперечує.

У відповідності до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з таких підстав.

Встановлено, що 12.12.2007 ОСОБА_1 уклав договір з ПАТ "УкрСибБанк" про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 19-28).

Згідно п. 2.1 Договору № 0, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником Банком приймається застава нерухомості, а саме: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка є власністю поручителя - ОСОБА_2 (а.с. 20).

У забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено Іпотечний договір від 12.12.2007 (а.с. 29-31).

Відповідно до ст. 1 Закон України від 05.06.2003 № 898-IV "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 18 вказаного закону визначено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з Договору іпотеки від 12.12.2007, іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Окрім того, приватним нотаріусом Овруцького нотаріального округу 12.12.2007 накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 (а.с. 31)

12.12.2011 між ПАТ "УкрСибБанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (а.с. 14-16).

Як вбачається з позовної заяви, 10.03.2015 позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі на майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 12.12.2007, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1, накладено арешт.

Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують права позивача, оскільки Товариство має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Представник відповідача у письмових запереченнях зазначає, що на виконанні у Відділі Державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиційї Житомирської області перебувають виконавчі документи з примусового виконання рішення Овруцького районного суду Житомирської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором. На виконання зазначеного рішення, судом було видано два виконавчі листи. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадженя", щодо обох виконавчих листів були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження. Стягувачем у зазначених виконавчих провадженнях є ПАТ "УкрСибБанк".

Суд звертає увагу, що 04.07.2011 за вх. № 3759/03-20 на адресу Відділу Державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області надійшов від ПАТ "УкрСибБанк" лист, з якого вбачається, що ПАТ "УкрСибБанк" просить "відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-306/11, виданого 30.05.2011 Овруцьким районним судом Житомирської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСибБанк" заборгованості за кредитним договором. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження, прошу накласти арешт на майно боржника та оголосити заборону на його відчуження" (а.с. 70).

28.11.2011 державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області було розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого документу та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження ВП № 28037080 (а.с. 73)

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" ( далі - Закон).

Згідно вимог ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 ст. 25 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Приписами ч. 1 ст. 7 Закону визначено, що учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Відповідно до ст. 8 Закону, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Статтею 54 Закону визначено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Суд звертає увагу на ту обставину, що право застави виникло 12.12.2007, тоді як судове рішення щодо стягнення з боржника коштів винесено 17.03.2011, а договір відступлення права вимоги укладено 12.12.2011.

Щодо вартості предмета застави, суду не надано належних та допустимих доказів, що вартість предмета застави на день звернення Товариства до суду, не перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Суд критично оцінює посилання позивача на положення ч. 4 ст. 54 Закону, відповідно до якого, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Оскільки, як вбачається з письмових пояснень відповідача, що підтверджуються матеріалами справи, жодних відомостей щодо заключення договору відступлення прав вимоги державному виконавцю надано не було, а позивачем не надано до суду доказів на спростування даного твердження. Окрім того, як зазначалось вище, ПАТ "УкрСибБанк" був вчасно повідомлени про накладення арешту на майно боржника.

Окрім того, при укладанні договору відступлення прав вимоги, що датований 12.12.2011, Банку було відомо про існування заборони на відчуження нерухомого майна: квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, у відповідача відсутня правова підстава для задоволення вимоги Товариства щодо зняття арешту з майна боржника.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а дії Відділу Державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку, в порядку виконання обов'язку передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем доведено законності та обґрунтованості спірного рішення , у зв'язку з чим та виходячи з положень п.1 ч. 2 ст. 162 та ч. 2 ст. 11 КАС України у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Відділу Державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, - відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Лавренчук