Справа № 872/16926/13
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2014 рокусправа № 2а/0470/1517/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року у справі №2а/0470/1517/11
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до відповідачів про 1. Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області; 2. Державної фіскальної служби України визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, визнання протиправним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі (далі по тексту - відповідач-1), Державної податкової адміністрації України (далі по тексту - відповідач-2), в якому просив визнати нечинним податкове повідомлення-рішення відповідача-1 №/0 від 15.07.2010 р. та визнати протиправним і скасування рішення відповідача-2 №3212/к/25-0315 від16.12.2010 р.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначив, що він, як суб'єкт господарювання, не має критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності та не віднесений Кабінетом Міністрів України до суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику. Також позивач вказує, що у 2007, 2008, 2009, 2010 роках на законних підставах перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності, підстави для висновку про порушення ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності товарів (робіт, послуг)» немає.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року у справі №2а/0470/1517/11 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована, зокрема, тим, що відповідачами було доведено правомірність своїх дій, рішень та їх відповідність нормам діючого законодавства України. Позивач у зв'язку з перевищенням встановленого граничного розміру обсягу продажу для платників єдиного податку (500000грн. 00коп.) повинен був з IV кварталу 2007 року у строки, визначені п.9.4. ст.9 Закону №168, зареєструватись платником ПДВ, так як дохід, отриманий за 9 місяців 2007 року, склав 617407грн. 29 коп.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року у справі №2а/0470/1517/11 та задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначив, що судом першої інстанції не було взято до уваги ту обставину, що в акті перевірки чітко визначено належність майна та грошових коштів саме довірителям: ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, а не ФОПК ОСОБА_1 Грошові кошти, які надходили на розрахунковий рахунок позивача не є його виручкою від реалізації продукції (робіт, послуг) в розумінні абз.4 п.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності товарів (робіт, послуг)», оскільки продаж товарів передбачає саме передачу прав власності на ці товари.

Відповідачем-1 по справі надані письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, посилаючись на рішення Верховного Суду України від 06 березня 2012 року у справі №21-34а12, вказує, що в порушення пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.9.3, п.9.4 ст.9, п.10.1 ст.10 Закону №168/87 ФОП ОСОБА_1 занижено податкове зобов'язання з ПДВ, яке визначено за результатами перевірки та становить 539045,22 грн.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року у справі №2а/0470/1517/11 та задовольнити адміністративний позов.

Представники відповідачів проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року у справі №2а/0470/1517/11. Під час апеляційного розгляду від Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі та Державної податкової адміністрації України надійшли клопотання про заміну відповідачів у справі на Криворізьку центральну об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та Державну фіскальну службу України. Клопотання задоволено судом.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін по справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у періоді з 01.04.2007 по 31.03.2010 року перебував на спрощеній системі оподаткування шляхом сплати, згідно Указу № 727, єдиного податку у фіксованому розмірі, який встановлюється місцевими радами за місцем державної реєстрації платника податків. Розмір єдиного податку не залежить від результатів підприємницької діяльності (доходу чи збитків) при умові, що обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не перевищує 500000грн. 00коп. на календарний рік.

На підставі направлень на проведення планової виїзної документальної перевірки, виданих Центральною МДПІ у м. Кривому Розі, № 392 від 08.06.2010р. та № 435 від 22.06.2010р., посадовою особою податкового органу проведена планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.04.2007 по 31.03.2010 року.

За результатами перевірки посадова особа податкового органу, що здійснювала названу перевірку, дійшла висновку про порушення позивачем пункту 1 Указу № 727, що визначає допустимий обсяг виручки платника податків та п.5 Указу, яким передбачено перехід платника єдиного податку на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Результати перевірки оформлено актом № 2020/173/НОМЕР_1 від 02.08.2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки 15.07.2010 року Центральною МДПІ у м.Кривому Розі видано податкове повідомлення-рішення № /0 про визначення податкових зобов'язань за платежем "податок на додану вартість" у розмірі 808567грн. 83коп., в тому числі, за основним платежем - 539045грн. 22коп., штрафні санкції - 269522грн. 61коп.

Не погодившись з порядком проведення перевірки, змістом Акту та рішенням податкового органу, позивач звернувся з відповідною скаргою до Центральної МДПІ.

07.09.2010 року позивач за результатами розгляду скарги отримав Рішення, яким податкове повідомлення-рішення від 15.07.2010р. № /0 залишено без змін, а скарга - без задоволення.

В подальшому, позивач звернувся з повторними скаргами до ДПА у Дніпропетровській області та ДПА України. За результатами адміністративного оскарження вимоги позивача задоволено не було.

Не погоджуючись з рішеннями податкових органів, позивач звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів до суду.

В обґрунтування позовних вимог посилається зокрема на Постанову Кабінету Міністрів України від 21.05.2009 р. № 502 "Про тимчасові

обмеження щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», згідно якої на період до 31 грудня 2010 року органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, тимчасово заборонено проведення планових перевірок суб'єктів господарювання, крім перевірок суб'єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику, та планових заходів державного нагляду (контролю) за додержанням санітарного і податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів).

Названі доводи позивача не прийнято судом до уваги, оскільки обмеження та вимоги, зазначені в Постанові КМУ від 21.05.2009 р. № 502, як свідчить зміст наданої постанови, не стосуються планових заходів державного контролю за додержанням податкового законодавства.

Щодо безпосередньої обґрунтованості та законності податкового повідомлення-рішення судом встановлено наступне.

Перевіркою податкового органу встановлено, що згідно руху коштів на банківському рахунку НОМЕР_2, відкритому в ФБ "Фінанси і кредит", протягом І кварталу 2007 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримав 184430грн. 66коп., протягом II кварталу 2007 року - отримав кошти у сумі 198934грн. 55коп., протягом III кварталу 2007року - отримав дохід у сумі 234042грн. 08коп., протягом IV кварталу 2007 року - отримав кошти у сумі 235035грн. 54коп.

Отже, перевіркою встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок у 2007 році отримав дохід у сумі 852442грн. 83коп., який перевищує 500000грн. 00коп. на суму 352442грн. 83коп.

Підстави застосування спрощеної системи оподаткування врегульовані Законами України та Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 727 від 03.07.1998 р. (зі змінами та доповненнями).

У разі порушення вимог пункту 1 Указу № 727, а саме: перевищення загальної суми виручки 500000грн. 00коп., статтею 5 Указу передбачено перехід платника єдиного податку на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 р. № 507 "Про роз'яснення Указу Президента України від 03.07.98 № 727" (зі змінами та доповненнями) встановлено, що під поняттям "рік" в Указі № 727 розуміється календарний рік (з 1 січня по 31 грудня).

Водночас, наказом ДПА України від 29.10.99 № 599 "Про затвердження Свідоцтв про сплату єдиного податку та Порядку його видачі" (зі змінами та доповненнями) Свідоцтво про сплату єдиного податку видається фізичній особі - підприємцю на календарний рік.

Як підтверджено матеріалами справи та поясненнями представників сторін у судовому засіданні, позивач у період з 01.04.2007 р. по 31.03.2010 р. платником податку на додану вартість (далі -ПДВ) не реєструвався.

Відповідно до пп."б" п.2.1 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість" (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 168) платником податку є будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Підпунктом пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону № 168 встановлено, що особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна вартість від здійснення операцій з поставки товарів (робіт, послуг), у тому числі з використанням локальної або комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000грн. 00коп. (без урахування ПДВ).

Згідно з п.9.3 ст.9 Закону № 168 особи, які підлягають під визначення п.2.3 ст.2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платники ПДВ у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

Статтею 9 Закону № 168 визначено порядок реєстрації осіб як платників ПДВ.

Пунктом 9.4 ст.9 Закону № 168 передбачено, що якщо обсяг оподатковуваних операцій протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у встановлені строки, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника податку без права нарахування податкового кредиту та бюджетного відшкодування.

Враховуючи зазначене та вимоги діючого законодавства, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у зв'язку з перевищенням встановленого граничного розміру обсягу продажу для платників єдиного податку (500000грн. 00коп.) повинен був з IV кварталу 2007 року у строки, визначені п.9.4. ст.9 Закону № 168, зареєструватись платником ПДВ, так як дохід, отриманий за 9 місяців 2007 року склав 617407грн. 29коп.

Пунктом 10.1 ст.10 Закону № 168 визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету є платник податку.

Отже, за результатами проведеної перевірки обгрунтовано встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9, п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість» (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у розмірі 808567грн. 83коп. (основний платіж - 539045грн. 22коп., штрафні санкції - 269522грн. 61коп.).

Доводи позивача стосовно того, що кошти у сумі 458762, 83 грн., які надійшли на рахунок позивача, не є виручкою (доходом) останнього у розумінні абз. 4 п.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства» № 746/99 від 28.06.1999 р., оскільки ФОП ОСОБА_1 не являвся власником майна чи орендодавцем останнього, а як повірений діяв лише в інтересах названих осіб, не приймаються судом апеляційної інстанції, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи, на рахунок позивача надходили грошові кошти, що виступали у якості оплати за оренду майна, яка мала місце за угодами, де ОСОБА_1 виступав:

- у орендодавцем, що володіє та користується майном на підставі цивільно-правової угоди, та отримувача коштів;

- представником орендодавця, на рахунок якого повинна надходити плата за оренду.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто, застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або (та) в касу суб'єкта малого підприємництва.

Таким чином, річний обсяг виручки (500 тис. грн.) підприємця є критерієм визначення можливості фізичної особи суб'єкта господарської діяльності перебувати па спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Чинним законодавством не визначено поняття «транзитні кошти» та не закріплено правового режиму їх обігу. Тому, в даному випадку, при визначенні правового статусу коштів, які отримано Позивачем від орендарів, потрібно керуватися загальними положеннями законодавства про безготівкові розрахунки в Україні.

Безпідставним є твердження Позивача про те, що при отриманні коштів за договором, які призначені на оплату послуг (робіт) інших осіб, у Позивача не вимикає права власності на такі кошти, оскільки з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок, особа набуває права власності на такі кошти та може їх використовувати на власний розсуд, для будь-яких цілей. При цьому, зарахування коштів на рахунок з метою оплати послуг третіх осіб не є гарантією їх використання саме на такі цілі через те, що розпорядження копнами на рахунку є правом власника рахунку.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Отже, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на виконання договорів.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 06.03.2012 року №21-34а12, що прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції статті 1 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» при визначенні виручки, отриманої фізичною особою-підприємцем за договором.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року у справі №2а/0470/1517/11 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова