Справа № 826/18818/14
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління юстиції в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління юстиції в м. Києві про визнання протиправним звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління юстиції в м. Києві про визнання її звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу», як звільнення без законної підстави, скасування наказу Головного управління юстиції у м. Києві № 2646/03 від 31.10.2014 «Про припинення державної служби ОСОБА_2», визнання незаконним та недійсним запису № 17 від 03.11.2014 у трудовій книжці ОСОБА_2; поновлення ОСОБА_2 на посаді Головного спеціаліста сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві; стягнення з Головного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення з Головного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 1,00 грн. (одна гривня 00 копійок).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2015 вищевказаний адміністративний позов задоволено частково. Визнано звільнення ОСОБА_2 на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» протиправним. Скасовано Наказ Головного управління юстиції у м. Києві від 31.10.2014 № 2646/03 «Про припинення державної служби ОСОБА_2». Визнано протиправними дії Головного управління юстиції у м. Києві з вчинення запису № 17 від 03.11.2014 у трудовій книжці ОСОБА_2. Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з 01.11.2014. Стягнено з Головного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2014 по 22.01.2015. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління юстиції у м. Києві № 2838/03 від 28.12.2011 позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

28.12.2011 позивачем прийнято присягу державного службовця.

Наказом № 1293/03 від 01.07.2013 позивача переведено на посаду головного спеціаліста третього сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Наказом № 2839 від 19.12.2013, позивачу присвоєно 12 (дванадцятий) ранг державного службовця.

Наказом № 2411/03 від 13.10.2014 позивача переведено на посаду головного спеціаліста сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Наказом Головного управління юстиції у м. Києві № 2646/03 від 31.10.2014, позивача звільнено із займаної посади з 03.11.2014 за порушення присяги державного службовця, на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу».

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює N 3723-XII Закон України від 16.12.1993 «Про державну службу» (надалі - Закон N 3723-XII).

Згідно зі статтями 9 і 30 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

Спеціальним законодавством урегульовані питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував на державній (публічній) службі на посаді головного спеціаліста сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Позивача звільнено з посади головного спеціаліста сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення присяги державного службовця.

Згідно наказу № 2646/03 від 31.10.2014, підставою для звільнення є подання начальника реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Ярмоли І.І.

В акті від 23.10.2014 та доповідній записці від 29.10.2014 завідувача сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Барабошкіної О.В. та у Поданні начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Ярмоли І.І. від 29.10.2014 зазначено, що позивач відмовилась письмово засвідчити факт ознайомлення з Розпорядженням начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві № 19 від 22.10.2014 про закріплення робочих місць.

Позивач зазначав, що розпорядження їй для ознайомлення надано у вигляді ксерокопії, а не оригіналу і вона б погодилась письмово засвідчити ознайомлення з зазначеним розпорядженням, у разі коли для ознайомлення надали б оригінал розпорядження, однак ознайомитись запропонували з ксерокопією.

У Доповідній записці від 29.10.2014 завідувача сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Барабошкіної О.В. та у Поданні від 29.10.2014 начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Ярмоли І.І. зазначено, що починаючи з 27.10.2014 позивач відсутня на роботі, про причини невиходу у будь-який спосіб не повідомила.

У Поданні начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Ярмоли І.І. вказано, що позивачем не виконано розпорядження начальника і реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві № 18 від 10.09.2014 «Про організацію архіву реєстраційних справ» проте, доказів про ознайомлення позивача із зазначеним розпорядженням в матеріалах справи немає.

Також у поданні від 29.10.2014 зазначено, що при розгляді заяв про державну реєстрацію прав власності, позивач ігнорує вимоги частини п'ятої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та порушує строки розгляду заяв про державну реєстрацію прав власності.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 950 від 13.06.2000, якою затверджено Порядок проведення службових розслідувань стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування для встановлення фактів наявності порушення позивачем вимог чинного законодавства службове розслідування не призначалося, відповідно і акт за результатами такого розслідування складено не було.

Тому, відповідачем не доведено належними доказами, що позивачем було порушено строки розгляду заяв про державну реєстрацію прав власності, не перевірено та не встановлено наявності фактів зазначених порушень позивачем та наявність чи відсутність поважних причин на це.

У період з 12.09.2014 по 20.09.2014, з 14.10.2014 по 22.10.2014, з 28.10.2014 по 01.11.2014 позивач перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серія АГЗ №757331, АГІ №909540, АГЗ № 757810.

Відповідачем не надано доказів порушення позивачем вимог частини п'ятої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У частині другій статті 17 Закону N 3723-XII наведено текст присяги державного.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

З наданої відповідачем належним чином засвідченої копії особової картки позивача вбачається, що позивач володіє глибокими професійними знаннями, дотримується етики поведінки державного службовця, з почуттям відповідальності ставиться до покладених обов'язків, доручені завдання виконує своєчасно та якісно, так враховуючи викладене відповідно до подання позивачу було присвоєння чергові ранги.

Наведене вище, спростовує посилання відповідача про те, що позивачем порушено Присягу державного службовця.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача з посади головного спеціаліста сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві відбулося не правомірно, а тому наявні підстави для скасування наказу про звільнення позивача від 31.10.2014.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач станом на день її звільнення 31.10.2014, перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АГЗ № 757810.

Отже, в період видання спірного наказу позивач перебувала на лікарняному, що є доведеним в судовому засіданні та не оспорюється відповідачем.

За наведених обставин, наказ Головного управління юстиції у м. Києві № 2646/03 від 31.10.2014 «Про припинення державної служби ОСОБА_2» видано відповідачем всупереч положенням чинного законодавства та з перевищенням своїх повноважень, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки в наказі № 2646/03 від 31.10.2014 зазначено, що 03.11.2014 є датою припинення державної служби позивача, то остання підлягає поновленню на посаді головного спеціаліста сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з 01.11.2014.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивачу повинна бути здійснена саме Головним управлінням юстиції у м. Києві.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що у відповідності до ст. 195 КАС України колегія суддів переглядає постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2015 в межах апеляційної скарги ОСОБА_2.

З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління юстиції в м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 20.04.2015.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Безименна Н.В.

Аліменко В.О.