Справа № 2а-4631/12/1370
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2015 р. м. Київ К/800/11915/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Васильченко Н.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Інституту біології тварин Української академії аграрних наук до Контрольно-ревізійного управління у Львівській області (правонаступник - Державна фінансова інспекція у Львівській області) про визнання протиправною та скасування вимоги, що переглядається за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції у Львівській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У травні 2009 року Інститут біології тварин Української академії аграрних наук (далі - Інститут) звернувся до суду з позовом до Контрольно-ревізійного управління у Львівській області (далі - КРУ), про часткове визнання протиправною та скасування вимоги.

Зазначали, що проведеною ревізією виявлені порушення Інститутом правил фінансової дисципліни, у зв'язку з чим КРУ направлена вимога про їх усунення.

Посилаючись на те, що висновки акту ревізії не відповідають дійсним обставинам, а порушень допущено не було, просили, з урахуванням уточнення позовних вимог, визнати протиправною та скасувати вимогу КРУ від 31 жовтня 2008 року № 07-15м/6090 в частині зобов'язання відшкодувати незаконні видатки активів внаслідок завищення вартості науково-дослідних робіт на суму 14 149,57 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено.

У касаційній скарзі Державна фінансова інспекція у Львівській області (правонаступник КРУ у спірних відносинах), посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку оскаржуваного рішення суду та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що за результатами проведеної КРУ ревізії Інституту складено акт від 17 жовтня 2008 року.

В акті зафіксовано, що Інститутом виконувалися наукові дослідження за державним замовленням, при цьому частина коштів (14 149,57 грн), яка надійшла на оплату вартості таких робіт згідно кошторису, витрачена не за цільовим призначенням.

31 жовтня 2008 року КРУ направило позивачу лист № 07-15м/6090 з вимогою відшкодувати незаконні видатки активів в розмірі 14,1 тис. грн.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кошти, про відшкодування яких йдеться, витрачені на цілі, не передбачені кошторисами виконання науково-дослідних робіт, тому підлягають поверненню до Державного бюджету.

Скасувавши це рішення та задовольнивши позов, апеляційний суд виходив з того, що КРУ не вправі вимагати від Інституту відшкодування збитків, оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом контролюючого органу.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України з висновком апеляційного суду не погоджується.

Зокрема, звертає увагу, що предметом оскаржуваної вимоги не є збитки, завдані державі або підконтрольній установі. Натомість у вимозі йдеться про повернення коштів, використаних на цілі, що не відповідають кошторису.

Порядок зменшення бюджетних асигнувань та повернення коштів у разі нецільового використання бюджетних коштів у поточному чи минулих роках затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2006 року № 492.

За правилами пункту 2 цього Порядку нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, затвердженим законом про Державний бюджет України або рішенням про місцевий бюджет, встановленим бюджетним асигнуванням, кошторису або плану використання бюджетних коштів.

Пунктами 12 та 13 цього ж Порядку передбачено, що у разі встановлення факту нецільового використання бюджетних коштів їх одержувачем керівник контролюючого органу протягом п`яти робочих днів після підписання акта надсилає такому одержувачу вимогу про повернення ним коштів у сумі, що використана не за цільовим призначенням, у дохід відповідного бюджету (далі - вимога) та інформує розпорядника бюджетних коштів, через якого такі кошти надавалися одержувачу.

Одержувач бюджетних коштів протягом 10 днів після

надходження вимоги перераховує зазначену в ній суму за рахунок

власних (небюджетних) коштів у дохід відповідного бюджету за кодом

бюджетної класифікації «Інші надходження» та інформує про це

контролюючий орган.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної вимоги) головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Таким чином, оскаржувана вимога за своєю суттю відповідає повноваженням КРУ, а висновок апеляційного суду ґрунтується на помилковому тлумаченні обставин справи.

Водночас, апеляційним судом не перевірено доводів позивача про те, що кошти, про повернення яких йдеться, спрямовані на потреби, які пов'язані з безпосереднім здійсненням науково-дослідницької діяльності (ремонт комп'ютерної техніки, тощо).

Порядок формування і виконання замовлення на проведення фундаментальних наукових досліджень, прикладних наукових досліджень та виконання науково-технічних (експериментальних) розробок за рахунок коштів державного бюджету затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1084.

Відповідно до пункту 9 цього Порядку фінансове забезпечення виконання замовлення здійснюється за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на відповідні цілі. Кошти, виділені на виконання замовлення з державного бюджету, є цільовими асигнуваннями і не можуть бути використані виконавцями замовлення на інші цілі.

Таким чином у разі підтвердження, що кошти, про повернення яких йдеться, використані Інститутом на цілі, не пов'язані з виконанням наукових досліджень, вимога КРУ є законною.

Зазначених обставин апеляційний суд не перевіряв, тому його рішення не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2015 року скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

Н.В.Васильченко

О.В.Кравцов