Справа № 818/504/15
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 р. 12 год. 40 хв. Справа № 818/504/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воловика С.В., розглянувши в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 818/504/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держземагенства у Сумській області

про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулась з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Сумській області (далі - відповідач, ГУ Держземагенства у Сумській області) в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову відповідача, викладену у листі від 24.11.2014 р. № 0-268/21-14-СГ, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населеного пункту;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населеного пункту;

- стягнути з Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору в розмірі 73, 08 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500, 00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує наступним. 30 жовтня 2014 р. позивачем до ГУ Держземагенства у Сумській області була подана заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населеного пункту.

Листом від 24.11.2014 р. № 0-268/21-14-СГ відповідачем у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою було відмовлено в зв'язку з тим, що частково земельна ділянка, яка планується до відведення, є заболоченою місцевістю і відноситься до категорії земель водного фонду.

На переконання позивача, вказана відмова є протиправною, оскільки ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому порядку.

Проте, єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою ГУ Держземагенства у Сумській області визначило те, що земельна ділянка частково відноситься до земель водного фонду. В той же час, на дану територію відсутні будь-які належним чином спеціально розроблені, погоджені та затверджені проекти зовнішніх меж водоохоронних зон річки Псел та інших водойм, відсутні проекти землеустрою щодо встановлення смуг відведення. У відповідності до плану земель Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області, земельна ділянка щодо якої була подана заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відноситься до земель сільськогосподарського призначення, угіддя - сіножаті.

Крім того, позивач зазначив, що надані відповідачем Викопіювання з чергового кадастрового плану визначеної земельної ділянки та Ситуаційний план є графічними матеріалами 70-80-х років минулого сторіччя, які майже сорок років не оновлювались, тому не можуть об'єктивно відображати справжній стан земельної ділянки. Без здійснення землевпорядних робіт та з огляду на відсутність будь-яких проектів віднесення земельної ділянки до земель водного фонду, неможливо стверджувати, що ця земельна ділянка частково відноситься до земель водного фонду.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що поряд з земельною ділянкою щодо якої подавалась заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, в 2008 році громадянам надавались земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Ці земельні ділянки з усіх боків примикають до спірної земельної ділянки та відносяться до земель сільськогосподарського призначення, категорія угідь - сіножаті.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, від представника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання.

Враховуючи обмежений Кодексом адміністративного судочинства України строк розгляду справи та надану ОСОБА_1 можливість подати суду необхідні докази в обґрунтування своїх вимог, а також з огляду на відсутність доказів неможливості прибути в судове засідання представника, на переконання суду, відсутні підстави для задоволення клопотання та відкладення розгляду справи.

ГУ Держземагенства у Сумській області з позовними вимогами не погодилось, в запереченні на адміністративний позов (а.с. 30) зазначило, що згідно інформаційної довідки Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області від 11.11.2014 р. за № 111/01-15-6833-2, земельна ділянка що планується до відведення є заболоченою місцевістю та відноситься до категорії земель водного фонду. В зв'язку з цим, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, надана у Листі від 24.11.2014 р. № 0-268/21-14-СГ є обґрунтованою.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просив суд розглядати справу без його участі (а.с. 30).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження). Таким чином, фіксування судового засідання по справі не здійснюється.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 30 жовтня 2014 року подала до ГУ Держземагенства у Сумській області заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною (орієнтовною) площею 2 гектара, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Червоненської сільської ради Сумського району за межами населеного пункту (а.с. 9). До заяви були додані викопіювання з кадастрової карти, копія документа, що посвідчує особу та копія документа про присвоєння ідентифікаційного номера.

За результатами розгляду вказаної заяви, ГУ Держземагенства у Сумській області листом від 24.11.2014 р. № 0-268/21-14-СГ (а.с. 12) повідомило позивача про відсутність правових підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність через те, що земельна ділянка, яка планується до відведення, є заболоченою місцевістю та відноситься до категорії земель водного фонду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд не може погодитись з доводами позивача про те, що відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з огляду на нижченаведене.

Згідно ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Земельні ділянки особистого селянського господарства можуть бути власністю однієї особи, спільною сумісною власністю подружжя та спільною частковою власністю членів особистого селянського господарства відповідно до закону.

Членам особистого селянського господарства земельні частки (паї) можуть виділятися в натурі (на місцевості) єдиним масивом у спільну часткову власність та спільну сумісну власність (подружжя) відповідно до закону.

Порядок надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства визначається Земельним кодексом України.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Статтею 116 згаданого Кодексу встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

На виконання ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Зі змісту вказаних норм суд робить висновок, що до компетенції ГУ Держземагенства у Сумській області відноситься вирішення питань щодо передачі у власність лише земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності. Тобто, передача у власність (в тому числі і розгляд клопотань про надання у власність) земельних ділянок, які належать до водного фонду, не відноситься до компетенції відповідача.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджено, що частина земельної ділянки, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою якої звернулась ОСОБА_1, є державною власністю і належить до земель водного фонду (а.с. 32, 47-48). Враховуючи вказану обставину, на переконання суду у ГУ Держземагенства у Сумській області відсутні повноваження щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відносно тієї частини земельної ділянки, яка належить до водного фонду.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що оскаржувана відмова відповідає ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з чим адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

На виконання ст. 94 згаданого Кодексу якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи положення вказаних норм, витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу, не підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Сумській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) С.В. Воловик

З оригіналом згідно

Суддя С.В. Воловик