Справа № 826/1963/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 квітня 2015 року 08:10 № 826/1963/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до: ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві
третя особа:Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві
про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій щодо складання акту перевірки та нарахування штрафних санкцій,-
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.01.2015 року: № щодо нарахування штрафних санкцій у розмірі 106,86 грн. (за затримку на 30, 29 та 27 днів сплати грошового зобов'язання у розмірі 1068,60 грн.) та № щодо нарахування штрафних санкцій у розмірі 14 592,49 грн. (за затримку на 166, 118, 107, 106, 107, 99, 93, 90, 75,40, 41, 34, 35 календарних днів суми грошового зобов'язання у розмірі 72962,45 грн.), а також визнання протиправними дій щодо складання акту перевірки та нарахування штрафних санкцій.

Позивач зазначає, що є платником єдиного податку та відповідно розрахованих податкових зобов'язань за 2013 рік (4 кв. 2013 р.) здійснив платіж у сумі 27465 грн., однак, помилково, не на той бюджетний рахунок. Надалі, як зазначено у позові, позивач звернувся із заявою до ДПІ щодо помилкової оплати не на той рахунок та просив зарахувати вказані кошти як оплату податкових зобов'язань з єдиного податку. Після цього, відповідне подання було направлено до казначейства, яке, однак, не виконало подання щодо перезарахування вказаних коштів, як оплату єдиного податку.

Між тим, позивач по суті зазначає, що в будь-якому випадку кошти надійшли до бюджету, однак наведене з боку ДПІ не враховано та прийнято спірні рішення щодо нарахування штрафних санкцій, які позивач вважає безпідставними та просить їх скасувати.

ДПІ у запереченнях на позов по суті зазначає, що рішення є законними та обґрунтованими, оскільки визначені суми податкових зобов'язань своєчасно не надійшли на рахунок із сплати єдиного податку, у зв'язку з чим застосовано санкції на підставі ст. 126 ПК України.

Третя особа повідомлена про розгляд справи відповідно до копії ухвали про відкриття провадження у справі, яка отримана 02.03.2015 р. Однак, в судове засідання представник третьої особи не з'явився, доказів поважності причин неприбуття у судове засідання не надав. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, справу розглянуто за відсутності третьої особи на підставі наявних матеріалів справи.

При цьому, на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України надалі ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований у статусі фізичної особи - підприємця 22.01.2009 р. Ідентифікаційний код НОМЕР_1. Адреса: АДРЕСА_1.

Позивач є платником єдиного податку з 01.01.2012 р., що підтверджується відповідним свідоцтвом. Ставка єдиного податку - 5%.

Сторонами визнається та не заперечується, що 07.02.2014 р. позивачем подано до ДПІ податкову декларацію № 9089878 зі сплати єдиного податку з самостійно визначеною сумою податкових зобов'язань в розмірі 27 465,00 грн., граничний строк сплати якого 19.02.2014 р.

Щодо сплати податкових зобов'язань у розмірі 27 465,00 грн. за податковою декларацією від 07.02.2014 р. № 9089878, до матеріалів справи позивачем надано платіжне доручення від 10.02.2014 р. № 318 на суму 27 465,00 грн. Призначення платежу: *;101;НОМЕР_1; 18050400; єдиний податок з фізичних осіб за 4-ій квартал (один рік) 2013; перераховано в бюджет повністю; Без ПДВ. Кошти сплачено на рахунок № 0005. Платіж проведено банком.

Між тим, відповідно до повідомлення ГУ Міндоходів у м. Києві від 28.02.2014 р. ("Реквізити рахунків для зарахування платежів до державного та місцевого бюджетів у 2015 році в розрізі районів м. Києва") номер вказаного рахунку у казначействі належить до рахунків для сплати «Єдиний податок з фізичних осіб, нарахований до 1 січня 2011 року».

Згідно з наказом Мінфіну України від 14 січня 2011 року № 11 «Про бюджетну класифікацію» зазначений у платіжному дорученні код бюджетної класифікації (18050400) належить до платежів «Єдиний податок з фізичних осіб», платежі за яким за повідомленням ГУ Міндоходів у м. Києві повинні були перераховуватись на інший рахунок зі сплати єдиного внеску, а саме: на рахунок № 0005.

В контексті наведеного слід зазначити, що листом від 23.04.2014 р. позивач звернувся до ДПІ із заявою, де зазначено про вказані обставини та висловлено прохання перерахувати помилковий платіж з бюджетного рахунку 0005 на бюджетний рахунок 0005. При цьому, обидва рахунки знаходяться в ГУ ДКСУ у м. Києві.

Також, 08.05.2014 р. позивачем до ДПІ подано податкову декларацію № 902616901 зі сплати єдиного податку з самостійно визначеною сумою грошового зобов'язання в розмірі 22 010 грн., граничний строк сплати якого 20.05.2014 р. Сплата проведена 19.05.2014 р. платіжним доручення № 342 у сумі 22 010 грн. на рахунок 0005.

Крім того, 04.08.2014 р. позивачем до ДПІ подано податкову декларацію зі сплати єдиного податку № 904466404 із сумою самостійно визначеного податку у розмірі 25 330 грн., граничний строк сплати якого 19.08.2014 р. Оплата проведена 04.08.2014 р. у сумі 25 330 грн. на рахунок 0005.

Слід зазначити, що між сторонами не має спору щодо граничного строку сплати задекларованих зобов'язань перед бюджетом, який визначається згідно п. 295.3. ПК України, відповідно до якого платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Між тим, 22.01.2014 р. ДПІ складено акт № 54/26-53-17-05 про результати перевірки своєчасності сплати до бюджету єдиного податку (далі - Акт перевірки).

Зі змісту цього Акту перевірки вбачається, що платіж від 10.02.2014 р. не був врахований ДПІ в зарахування сплати єдиного податку за декларацією від 07.02.2014 р. та наступні оплати щодо оплати зобов'язань за наступними деклараціями (з урахуванням наявної переплати 774 грн. у зменшення зобов'язань за декларацією від 07.02.2014 р.), відповідно до положень п. 87.9. ПК України враховувались у порядку черговості виникнення податкових зобов'язань, тобто наступні платежі враховувались у рахунок зменшення зобов'язань за декларацією від 07.02.2014 р. та надалі, - за наступними деклараціями з урахуванням надходження коштів від переведення з одного на інший бюджетний рахунки із сплати єдиного податку.

Враховуючи це та виходячи з положень ПК України, а саме: п/п. 14.1.175 (податковий борг), 14.1.152. (погашення податкового боргу), 87.9. (щодо зарахування коштів в рахунок погашення податкового боргу в порядку черговості його виникнення, п. 126.1. (щодо нарахування штрафних санкцій та їх розмір), ДПІ вважає, що податкові зобов'язанні сплачені з прострочкою у зв'язку з чим нарахував спірні суми штрафних санкцій (а.с. 59, 60, 61).

На підставі вказаних висновків Акту перевірки прийнято оскаржувані рішення, в яких зазначено про порушення п/п. 295.3. ПК України та які прийнято на підставі ст. 126 ПК України.

В контексті наведеного слід зазначити, що відповідно до п/п. 10.1.2. ПК України єдиний податок належить до місцевих податків.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 78 БК України казначейське обслуговування місцевих бюджетів здійснюється органами Казначейства України відповідно до статті 43 цього Кодексу.

Казначейство України веде облік усіх надходжень, що належать місцевим бюджетам, та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, погодженим з відповідними місцевими фінансовими органами, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 78. Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до місцевих бюджетів податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів місцевих бюджетів відповідно до законодавства.

Слід додати, що відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України 26.06.2002 № 122 (у редакції наказу від 30.11.2010 № 449), Єдиний казначейський рахунок, це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством (п.2.1.).

ЄКР, відкритий на балансі Державного казначейства України, об'єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь Державного казначейства України (далі - субрахунки ЄКР).

На субрахунках ЄКР ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством (п. 2.3.).

Функціонування ЄКР забезпечує, крім іншого, зарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших надходжень, передбачених законодавством, до державного та місцевих бюджетів (ст. 3).

Суд окремо також зазначає, що відповідно до п. 8 Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 22.10.2013 № 609 у разі заповнення поля "Призначення платежу" з порушенням вимог, визначених у цьому Порядку, документ на переказ береться до виконання.

При цьому вважається, що платник податків сплачує грошове зобов'язання (код виду сплати "101" (Сплата суми податків і зборів / єдиного внеску*).

В даному випадку, як вбачається із призначення платежу у платіжному дорученні від 10.02.2014 р. № 318 на суму 27 465,00 грн., сплачено суму єдиного податку із зазначенням коду бюджетної класифікації (18050400), за яким класифікуються платежі із сплати єдиного податку. При цьому, сам платіж також зарахований на рахунок для сплати єдиного податку.

Відповідачем під час розгляду справи не спростовано їх зарахування до бюджету.

Сплата цих коштів як єдиного податку, не на той рахунок, а саме на рахунок «Єдиний податок з фізичних осіб, нарахований до 1 січня 2011 року», а не на рахунок «Єдиний податок з фізичних осіб», не призвело до ненадходження коштів із сплати єдиного податку до бюджету. Допущена позивачем помилка не спричинила настання будь-яких негативних наслідків або збитків бюджету.

В контексті наведеного суд також зазначає, що норми ПК України, зокрема, ст. 35 цього Кодексу («Порядок сплати податків та зборів»), не містить положень щодо сплати податків на конкретні рахунки та за конкретними кодами за якими перераховуються окремі податки.

Зазначені ДПІ положення ПК України встановлюють відповідальність за несплату податку (несвоєчасну сплату), у той же час зазначені положення не встановлюють відповідальності за перерахування коштів до бюджету не на той рахунок надходжень доходів бюджету.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем у всіх випадках сплачено задекларовані суми податкових зобов'язань до бюджету і ці податкові зобов'язання у всіх випадках сплачені у встановлений строк, а відтак судом не встановлено наявності обставин сплати задекларованих зобов'язань із порушенням встановленого строку та, відповідно, підстав для застосування санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу положень ч. 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність з боку ДПІ законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень, у зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню з урахуванням положень ч. 2 ст. 11 КАС України шляхом визнання спірних рішень протиправними та їх скасування, чим охоплюється і вирішення вимоги щодо визнання протиправними дій ДПІ стосовно нарахування штрафних санкцій.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дій ДПІ по складанню акту перевірки, слід зазначити, що відповідно до п/п. 20.1.4. ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки, у т.ч. згідно з п. 75.1. ПК України, - камеральні перевірки. При цьому, обов'язок ДПІ щодо складання акту перевірки, зокрема, за результатами камеральної перевірки, встановлений п. 86.2. ПК України. В даному випадку позивачем не доведено протиправності дій ДПІ щодо власне складання акту перевірки, що є обов'язком ДПІ. В Акті ДПІ визначає власне бачення оцінки певних обставин, що є правом ДПІ. У свою чергу, оцінку таким висновкам ДПІ, які викладені в Акті перевірки та на підставі яких прийнято оскаржувані рішення, надано судом під час розгляду справи та за результатами розгляду якої судом сформовано висновок про протиправність оскаржуваних рішень.

В контексті наведеного слід додати наступне. Так, у постановах Верховного Суду України від 24.09.2013 р. № 21-255а13 (номер рішення в ЄДРСР 34180770) та від 10.09.2013 р. № 21-237а13 (номер рішення в ЄДРСР 33770792) зазначено, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта (в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в частині визнання протиправних дій ДПІ по складанню акту перевірки задоволенню не підлягає. Таким чином, підлягає задоволенню частково, як зазначено вище. При цьому, судом враховується, що позивач у позові не наполягав на відшкодуванні судового збору.

Керуючись вимогами статей 11, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.01.2015 року № та № (форми «Ш»), які прийняті ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Кармазін