Справа № 2а-7643/11/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/9991/95694/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2011 у справі № 2а-7643/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максімайз-Україна"

до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва

про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року Товариство звернулось до суду з позовом про зобов'язання Державної податкової інспекції прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за червень 2010 року та перенести інформацію з вказаної декларації до електронної бази АІС ОР.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позов задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями, Державна податкова інспекція до Вищого адміністративного суду України подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судам попередніх інстанцій, Товариство як юридична особа у строк, визначений чинним законодавством, подало до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2010 року, яку відповідач не визнав податковою звітністю, про що позивач довідався з отриманого листа від TOB "Майндшер" (від 17.05.2011 № 119) з доданим до нього рішенням Державної податкової адміністрації України про результати розгляду повторних скарг від 21.04.2011, зі змісту якого вбачається, що згідно з базою даних АІС ОР свідоцтво платника ПДВ позивача анульовано 01.11.2010, а декларація по ПДВ за червень 2010 не подана.

Обставини, зокрема про те, що податкова декларація з ПДВ Товариства за червень 2010 року є неприйнятою, до моменту отримання листа від "Майндшер" позивачу не були відомі через відсутність будь - якої інформації з боку державного податкового органу з цього приводу. А на особистому прийомі у керівника контролюючого органу позивачу було повідомлено про підстави неприйняття податкової декларації по ПДВ за червень 2010 року, а саме "низьке податкове навантаження" та запропоновано надати пояснення.

Листом від 13.08.2010 № 12 позивач на адресу контролюючого органу надав письмові пояснення, до яких долучило податкову звітність, в тому числі податкову декларацію з ПДВ за червень 2010 року, з проханням її прийняти, що підтверджується відбитком штампу на примірнику пояснення, що міститься в матеріалах справи.

Вказані обставини справи відповідачем не заперечуються.

Так, згідно з п. 1.11 ст. 1 Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язання платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ) податкова декларація - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Відповідно до абзацу першого пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

За змістом абзацу п'ятого пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків.

Пунктом 4.5 Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України (додаток № 1 до наказу Державної податкової адміністрації України від 31.12.2008 №827) передбачено, якщо податкова звітність, надана органу ДПС платником податків, заповнена всупереч правилам, визначеним у затвердженому порядку її заповнення, то вона може бути не визнана органом ДПС як податкова звітність. Підставою про невизнання податкової звітності є: відсутність підпису відповідних посадових осіб (факсиміле не дозволяється); відсутність скріплення печаткою підписів платника податків; відсутність обов'язкових реквізитів податкового документа; відсутність обов'язкових додатків до податкової звітності, передбачених порядком заповнення відповідної звітності; неможливість прочитати текст або цифри внаслідок пошкодження (наприклад, документи, залиті чорнилом або іншою рідиною, потерті); наявність порваних аркушів, підчищень, помарок, виправлень, дописок і закреслювань; подання ксерокопії звітних документів; порушення загальних вимог оформлення документів податкової звітності.

Отже, Законом встановлено вичерпний перелік підстав щодо невизнання податкової декларації документом податкової звітності, а саме: не зазначення обов'язкових реквізитів, не підписання її відповідними посадовими особами, не скріплення печаткою платника податків.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте Державною податковою інспекцією доказів наявності передбачених пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ обставин, які б дозволяли не визнавати подану декларацію як податкову звітність, у встановленому порядку не надано.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом до суду було надано податкову декларацію позивача з ПДВ за червень 2010 року з відміткою податкового органу про її прийняття лише 14.05.2011. Пояснень щодо дати прийняття вказаної декларації відповідачем не надано, як не зазначено про будь - які недоліки поданої позивачем декларації з ПДВ за червень 2010 року.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та фактичні обстави, які стали підставою для невизнання державним податковим органом поданих позивачем податкових декларацій податковою звітністю, суди правомірно задовольнили позовні вимоги Товариства.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2011 у справі № 2а-7643/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко