Справа № 750/3001/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2015 р. м. Київ К/800/42872/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії УПФ України у м. Чернігові щодо відмови їй в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років;

- зобов'язати УПФ України у м. Чернігові зарахувати до стажу її роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоди роботи з 09.11.1987 року по 03.04.1989 року - на посаді музичного керівника дитячого садка «Ромашка» Об'єднання дитячих дошкільних установ, з 04.09.1993 року по 31.12.2003 року - на посаді концертмейстера вокально-хорового відділення Чернігівської дитячої музичної школи № 2 та з 01.01.2004 року по 03.01.2014 року - на посаді викладача та концертмейстера Чернігівської міської школи мистецтв та призначити позивачу пенсію за вислугу років у разі звільнення її з роботи, що дає право на призначення такої пенсії.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що у позивача наявний необхідний для призначення пенсії за вислугу років стаж, а тому відмова відповідача в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років ОСОБА_4 є протиправною.

У поданій касаційній скарзі відповідач заявив вимоги про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, відповідач зазначає, що позивач є працюючою особою, а тому підстави для призначення пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні. Крім того, суди попередніх інстанцій протиправно зобов'язали відповідача вчинити певні дії на майбутнє.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії трудової книжки, позивач працювала:

- з 17.09.1982 року по 06.09.1984 року - на посаді вихователя, музичного керівника дитячого садка № 1;

- з 15.10.1985 року по 20.06.1986 року - на посаді музичного керівника дитячого садка «Айна»;

- з 15.10.1986 року по 01.06.1987 року - на посаді музичного керівника дитячого садка «Айна»;

- з 09.11.1987 року по 03.04.1989 року - на посаді музичного керівника дитячого садка «Ромашка»;

- з 08.10.1990 року по 28.12.1990 року - на посаді музичного керівника дитячого садка «Ромашка»;

- з 29.10.1991 року по 17.02.1992 року - на посаді музичного керівника дитячого садка «Ромашка»;

- з 28.12.1992 року по 03.09.1993 року - на посаді інструктора пропагандистом для роботи з молоддю, що навчається, Товариства з обмеженою відповідальністю «Авема»;

- з 04.09.1993 року по 31.12.2003 року - на посаді концертмейстера вокально-хорового відділення ДМШ №2 м. Чернігова;

- та з 01.01.2004 року працює на посаді викладача та концертмейстера Чернігівської міської школи мистецтв.

03.01.2014 року ОСОБА_4 звернулась до УПФ України в м. Чернігові в із заявою в порядку Закону України «Про зверенння громадян» (а.с. 28), в якій просила надати письмову відповідь чи має вона право виходу на пенсію за вислугу років.

Листом відповідача № 39/10/Ф-7 від 20.01.2014 року позивачу повідомлено наступне: зарахувати до стажу роботи за вислугу років період її роботи з 09.11.1987 року по 03.04.1989 рік на посаді музичного керівника неможливо, оскільки згідно копії трудової книжки неможливо визначити тип закладу. Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я, соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Кабінетом Міністрів України, робота в Товариствах з обмеженою відповідальністю не передбачена, тобто на думку відповідача, зарахувати період роботи до стажу роботи за вислугу років з 28.12.1992 року по 03.09.1993 рік немає законних підстав. Щодо зарахування періоду роботи з 04.09.1993 року по 31.12.2003 рік на посаді концертмейстера вокально-хорового відділення ДМШ №2, просило надати копію Статуту (Положення) про учбовий заклад, оскільки згідно із записів у трудовій книжці неможливо визначити чи відноситься ДМШ №2 до установ освіти.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до пункту першого частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта). Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає (частина п'ята).

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що 03.01.2014 року ОСОБА_4 звернулась із заявою та повним пакетом документів до відповідача для призначення їй пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В свою чергу, матеріли справи не містять та судами попередніх інстанцій не оглядалась вказана заява. Натомість матеріали справи містять лише заяву ОСОБА_4 з проханням надати письмову відповідь чи має вона право виходу на пенсію за вислугу років (а.с. 28).

Тобто, судами попередніх інстанцій належним чином не досліджено коли позивач зверталась до відповідача із заявою про призначення пенсії та наслідки розгляду такої. Крім того, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки наявних в матеріалах справи заяві позивача від 03.01.2014 року та відповіді відповідача в розумінні Закону України «Про звернення громадян».

Як зазначалось вище, позивач є працюючою особою. В свою чергу, суди попередніх інстанцій не надали жодної правової оцінки вказаній обставині, не з'ясували чи вказаний статус дає позивачу право на призначення пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з огляду на вимоги ч. 2 ст. 7 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Вказаною нормою не передбачено задоволення позовних вимог на майбутнє, а тому суд першої інстанції помилково зобов'язав відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років у разі звільнення її з роботи, оскільки захисту підлягають лише порушені права, а не можливість їх порушення у майбутньому. Суд апеляційної інстанції вказаної помилки суду першої інстанції не виправив.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 227, 231, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року у справі № 750/3001/14 - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський