Справа № 2а-13962/12/2670
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2015р. м. Київ К/800/57439/13

Вищий адміністративний суд України у складі: головуючого судді Бухтіярової І.О., суддів Костенка М.І., Приходько І.В.,

за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

представника позивача Полуніної Л.А.,

представника відповідача Скапоущенка О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 року

у справі № 2а-13962/12/2670

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта Інвест енд Девелопмент» (далі - позивач, ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент»)

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» звернулось у жовтні 2012 року до суду з адміністративним позовом до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС про визнання неправомірними висновків акту про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 07.09.2012 року № 128/15-575 та про скасування податкового повідомлення-рішення від 01.10.2012 року № 1.

Ухвалою окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2012 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання неправомірними висновків акту про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 07.09.2012 року № 128/15-575.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить касаційну скаргу задовольнити, скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем проведено камеральну перевірку позивача, за наслідками якої складено акт від 07.09.2012 року № 128/15-575 «Про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість», яким встановлено порушення позивачем п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), пункту 9 Розділу 1 та пункту 8 Розділу 4 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року № 142, а саме: позивач безпідставно задекларував податок на додану вартість в сумі 18 561 677,00 гривень до рядка 22 декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року, внаслідок чого завищено значення рядку 24 «Залишок від'ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року на суму 18 561 677,00 гривень.

На підставі встановлених порушень відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.10.2012 року № 1, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2012 року в розмірі 18 561 677,00 гривень.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступного.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.3 ст. 200 ПК України, визначено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Судами попередніх інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» подано до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС податкову декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року, в якій: у рядку 21 «Залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового періоду) (рядок 21.1 + рядок 21.2 + рядок 21.3)» задекларовано суму в розмірі 18 561 677,00 гривень; у рядку 22 «Залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 21 - рядок 18)» задекларовано суму в розмірі 18 561 677,00 гривень; у рядку 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 22 - рядок 23) (значення цього рядка переноситься до рядка 21.2 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» задекларовано суму в розмірі 18 561 677,00 гривень.

Дослідивши правильність задекларованих сум в податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність розбіжностей між даними податкових декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року та за червень 2012 року, а декларування ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» в рядках 22 та 24 податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року суми в розмірі 18 561677,00 гривень є арифметично правильним.

Крім того, суди попередніх інстанцій, з урахуванням вимог положень розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року № 1492, вірно зазначили, що дані додатку 2 (Д2) до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року співпадають з даними податкової декларації, та відповідають даним податкового обліку.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність та необґрунтованість висновків відповідача щодо завищення позивачем від'ємного значення податку на додану вартість, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за липень 2012 року.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які б могли б призвести до скасування оскаржуваних рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160, 167, 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 року у справі № 2а-13962/12/2670 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова

Судді: М.І. Костенко

І.В. Приходько