Справа № 823/2722/14
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2015 р. м. Київ К/800/421/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Голяшкіна О.В., Калашнікової О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 - представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2014 року у справі № 823/2722/14 за позовом Державної фінансової інспекції в Черкаській області до відділу освіти Уманської районної державної адміністрації, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2, фізична особа - підприємець ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року Державна фінансова інспекція в Черкаській області звернулася в суд з позовом до відділу освіти Уманської районної державної адміністрації, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2, фізична особа - підприємець ОСОБА_3, в якому просила зобов'язати виконати п.п.3, 4 вимог та пропозицій щодо усунення порушень фінансової дисципліни від 18.02.2014 р. №02-17/301.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відділом освіти Уманської районної державної адміністрації вчинені дії щодо виконання вимог контролюючого органу, однак ці дії є недостатніми для виконання вимог.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2014 року скасоване рішення суду першої інстанції. Позовні вимоги задоволені. Зобов'язаний відділ освіти Уманської районної державної адміністрації виконати п.п.3 та 4 вимоги Державної фінансової інспекції в Черкаській області щодо усунення порушень фінансової дисципліни від 18.02.2014 року №02-17/301.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду ОСОБА_1 - представник фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем проведена ревізія фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.03.2012 року по 31.10.2013 року, за результатами якої складений акт від 06.02.2014 року №02-17/14.

В ході ревізії контролюючим органом встановлено, що відповідно договору від 30.08.2013 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 виконувалися роботи з капітального ремонту системи опалення та котельні Бабанської ЗОШ. Під час проведення ревізії на лист Уманської об'єднаної державної фінансової інспекції від 05.02.2014 року №02-17/234 Уманська об'єднана державна податкова інспекція ГУ Міндоходів у Черкаській області повідомила, що ФОП ОСОБА_2 не зареєстрований платником податку на додану вартість.

Перевіркою правильності визначення податків, зборів, обов'язкових платежів встановлено, що в акті форми КБ-2в включений податок на додану вартість на загальну суму 105 138,00 грн., однак, підтверджуючих документів, відповідно яких підрядник мав право на включення податку на додану вартість ФОП ОСОБА_2 не надав, в результаті чого відповідачу завдана шкода на вказану суму.

В ході перевірки законності використання бюджетних коштів при проведенні в 2012 році капітальних ремонтів котельні та опалювальної системи приміщень Шаринського навчально-виховного комплексу "Дошкільний навчальний центр - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів" встановлено, що для виконання робіт по капітальному ремонту системи опалення та котельні Шаринського НВК відповідачем укладений договір від 24.07.2012 року №43.33.1 з ФОП ОСОБА_3 та виявлене завищення вартості будівельних матеріалів та безпідставного їх включення до акту форми КБ-2в за серпень 2012 року на суму 64 056,30 грн.

Позивачем 18.02.2014 року винесена вимога та пропозиція щодо усунення порушень фінансової дисципліни №02-17/301., п.3 якої зобов'язано відповідача стягнути з ФОП ОСОБА_2 кошти в сумі 105138 грн. та п.4 вимоги Уманської ОДФІ зобов'язано відповідача стягнути з ФОП ОСОБА_3 кошти в сумі 64056 грн. 30 коп..

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивач помилково прийшов до висновку про завищення ФОП ОСОБА_3 ціни на котел та комплектуючі до системи опалення на суму 64056 грн. 30 коп. при виконанні робіт. ФОП ОСОБА_2, який не є платником податку на додану вартість, в акти приймання виконаних робіт з капітального ремонту системи опалення та котельні за вересень 2013 року форми КБ-2в правомірно включив податок на додану вартість, а тому позивач помилково прийшов до висновку щодо завищення вартість виконаних ним робіт на загальну суму 105138 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не заперечується факт допущення третіми особами порушень, визначених п.п.3, 4 вимог та пропозицій позивача щодо усунення порушень фінансової дисципліни від 18.02.2014 року №02-17/301.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо виконання п.3, п.4 вимоги порушень фінансової дисципліни.

Головними завданнями державної контрольно-ревізійної служби відповідно до ст.2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" є, зокрема, здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію) зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Підпунктом 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію визначено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечене виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно пункту 6 вищенаведеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечене виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналізуючи наведені норми колегія суддів прийшла до висновків, що органу державного фінансового контролю надана можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція звернулася до суду з позовом про виконання вимоги шляхом зобов'язання відділ освіти Уманської районної державної адміністрації виконати п.3 та п.4 вимоги Уманської ОДФІ від 18.02.2014 р. № 02-17/301 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 коштів в сумі 105138 гривень, та з ФОП ОСОБА_3 коштів в сумі 64056,301 гривень..

Враховуючи надані законодавчими нормами та Положенням повноваження Держфінінспекцій, а також, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом, у інспекції відсутні повноваження щодо зобов'язання в судовому порядку підконтрольної організації про стягнення збитків з третьої особи.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції прийшов до вірних висновків про відмову в задоволенні позову, але помилково вказав інші підстави відмови в позові, перевіряючи по суті саму вимогу обґрунтованості стягнення коштів, оскільки у позові необхідно відмовити з підстав відсутності у позивача повноважень на звернення до суду з вказаним позовом. Колегія суддів вважає, що оскільки суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо відмови у заявленому позові, але з інших підстав, що не впливає на висновки суду про відмову в позові, то постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін із зміною мотивації підстав щодо відмови у позові.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог, а суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню в силі з урахуванням вищенаведених обставин.

Згідно ст.226 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, але помилково скасоване судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновків, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2014 року скасувати, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: