Справа № 2а-1418/10/0370
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року місто Київ К/800/62076/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Ягодинської митниці Міндоходів на постанову Волинського окружного адміністративного суду 19 липня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року у справі за позовом Іноземного підприємства "СТІМ Україна" до Ягодинської митниці, Головного управління Державного казначейства України у Волинській області про визнання протиправними дій, скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів через митний кордон України, скасування рішення про визначення митної вартості товару та повернення надмірно сплачених митних платежів,

в с т а н о в и л а:

Іноземне підприємство "СТІМ Україна" звернулось до суду з позовом до Ягодинської митниці, Головного управління Державного казначейства України у Волинській області про визнання протиправними дій, скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів через митний кордон України від 27.04.2010 №205000006/0/01224, скасування рішення про визначення митної вартості товару від 27.04.2010 №205000006/2010/400021/1 та повернення надмірно сплачених митних платежів у розмірі 633,37 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Ягодинською митницею протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято рішення про визначення іншої, відмінної від заявленої декларантом, митної вартості товарів, що призвело до заподіяння позивачеві збитків у вигляді надмірно сплачених митних платежів.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду 19 липня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Ягодинської митниці від 27.04.2010 №205000006/2010/400021/1 про визначення митної вартості товару; визнано протиправною та скасовано картку відмови Ягодинської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 27.04.2010 №205000006/0/01224; стягнуто з Державного бюджету України на користь Іноземного підприємства "СТІМ Україна" 633,37 грн. надмірно сплачених платежів; вирішено питання щодо розподілу судових витрат; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Ягодинська митниця із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що іноземним підприємством "СТІМ Україна" з метою митного оформлення товару подано декларації митної вартості від 26.04.2010 №205030005/2010/000706, згідно з якою митну вартість імпортованого товару визначено у розмірі 7089,63 грн. із розрахунку 0,6 Євро за 1 кг за першим методом визначення митної вартості, тобто за ціною угоди.

У зв'язку з виникненням у митного органу сумніву щодо достовірності заявленої митної вартості митним органом від декларанта витребувано додаткові документи, про що на зворотному боці декларації митної вартості зроблено відповідну відмітку, а саме: прайс-листи фірми виробника товару; калькуляцію фірми-виробника товару.

27.04.2010 Ягодинською митницею прийнято рішення №205000006/2010/400021/1 про визначення митної вартості товару, згідно з якою відповідачем митну вартість імпортовано товару визначено в розмірі 7723 грн. із застосуванням шостого методу визначення митної вартості.

Також відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 27.04.2010 №205000006/0/01224, згідно з якою в якості умов, що забезпечують пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України вказано на необхідність приведення графи 12 митної декларації у відповідність до рішення митного органу від 27.04.2010 №205000006/2010/400021/1.

Іноземним підприємством "СТІМ Україна" подано нову вантажу митну декларації від 205030005/2010/000729, згідно з якою митну вартість імпортованого товару визначено у відповідності із рішенням митного органу про визначення митної вартості, що, за посиланням позивача, призвело до надмірної сплати митних платежів на суму 633,37 грн.

Вказуючи на протиправність рішення про визначення митної вартості від 27.04.2010 №205000006/2010/400021/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 27.04.2010 №205000006/0/01224, іноземне підприємство "СТІМ Україна" звернулось до суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності рішення про визначення митної вартості від 27.04.2010 №205000006/2010/400021/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 27.04.2010 №205000006/0/01224 як таких, що прийнято (винесено) за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості за першим методом на підставі документів, поданих декларантом.

Стягуючи з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачені митні платежі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що така сплата обумовлена поданням декларантом нової вантажної митної декларації із зазначенням митної вартості відповідно до рішення митного органу, яке є протиправним.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності рішення митного органу про визначення митної вартості товару та винесеної на підставі нього картки відмови, у той же час вказує на передчасність висновків судів щодо наявності підстав для захисту прав позивача шляхом задоволення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів.

Так, згідно з частиною другою статті 266 Митного кодексу України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з положеннями частини першої статті 264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За змістом статті 265 Митного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 №339, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до статті 41 Митного кодексу України, у тому числі шляхом проведення перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, а також порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль в силу положень пункту 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 №339, може здійснюватися в тому числі шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

Так, наявність ЄАІС ДМСУ інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.

Зазначена позиція узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 жовтня 2013 року у справі №21-342а13.

У той же час, на думку колегії суддів, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

Так, згідно із частиною другою статті 266 Митного кодексу України основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що визначення митної вартості товару, ввезеного позивачем відповідно до ВМД від 26.04.2010 №205030005/2010/000706, здійснено митним органом із застосуванням шостого методу, у зв'язку з тим, що митна вартість товарів, заявлених позивачем до митного оформлення на підставі зазначених ВМД, була значно нижчою у порівнянні з рівнем цін на подібні товари, митне оформлення яких вже здійснено, а також у зв'язку з ненаданням декларантом додаткових документів на підтвердження митної вартості товару у відповідності до пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

У той же час, митним органом при невизнанні митної вартості, заявленої позивачем, та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом не обґрунтовано із посиланням на документи, надані декларантом, причин неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

Так, судами попередніх інстанцій в обґрунтування судових рішень вказано на ненадання з боку відповідача жодного доказу на підтвердження того, що в нього виникли обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей щодо митного оформлення товару.

Ягодинською митницею не доведено факт непідтвердження декларантом документально заявленої ним митної вартості товару і що таке непідтвердження викликало сумніви щодо правильності застосування декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору.

Іншого обґрунтування наявності у митного органу сумніву щодо правильності визначення декларантом митної вартості окрім наявності інформації щодо здійснення митного оформлення ідентичних товарів за іншою вартістю, митним органом не наведено та судами попередніх інстанцій не обґрунтовано.

Так само, митним органом не спростовано дотримання декларантом всіх умов та вимог, встановлених статтею 267 Митного кодексу України для визначення митної вартості товарів за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, чи невідповідність наданих позивачем документів та відомостей вимогам статті 264 Митного кодексу України.

Судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, вказано на достатність наданих декларантом документів для підтвердження правильності обрахунку митної вартості імпортованого товару за першим методом.

Судами попередніх інстанцій також не встановлено та митним органом не обґрунтовано наявність таких даних, наданих декларантом на підтвердження митної вартості товару, які б не відповідали критерію об'єктивності або ж таких, що не піддавались обчисленню чи не були документально підтверджені.

Враховуючи викладене, зважаючи на недоведеність з боку митного органу виникнення у нього обґрунтованого сумніву щодо достовірності наданих декларантом відомостей щодо митної вартості товару, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності рішення про визначення митної вартості від 27.04.2010 №205000006/2010/400021/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 27.04.2010 №205000006/0/01224 як таких, що прийняті без обґрунтування причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості, у зв'язку з чим вказує на обґрунтованість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову у вказаній частині.

Одночасно з викладеним, враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 15.04.2014 року (справа № 21-29а14), за змістом якої повернення суми надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) має здійснюватися у передбаченому законодавством порядку, колегія суддів вказує на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах шляхом задоволення вимог про стягнення коштів.

Відповідно до частини першої статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Враховуючи викладене, зважаючи не те, що у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а рішення судів попередніх інстанцій є помилковими лише в частині, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни судових рішень.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 225, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду 19 липня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року змінити, скасувавши в частині задоволення позову про стягнення з Державного бюджету України на користь Іноземного підприємства "СТІМ Україна" 633,37 грн. надмірно сплачених платежів.

У вказаній частині у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині постанову Волинського окружного адміністративного суду 19 липня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: