Справа № 2а-7443/11/1370
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Справа № 9104/3124/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Гуляка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та спонукання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

05 липня 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила визнати незаконною відмову головного управління праці та соціального захисту населення (ГУ ПСЗН) Львівської обласної державної адміністрації (далі - ГУ ПСЗН Львівської ОДА) у наданні дозволу на зняття з обліку автомобіля марки ,,АУДІ", 1997 року випуску, кузов № НОМЕР_1, колір сірий, об'єм двигуна 1800 см.куб. Також просила зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у здійсненні права розпорядження даним майном, надати дозвіл та необхідні документи для перереєстрації на ОСОБА_1 автомобіля ,,АУДІ", 1997 року випуску, кузов № НОМЕР_1, колір сірий, об'єм двигуна 1800 см.куб., як члена сім'ї померлого інваліда ОСОБА_2.

Постановою від 21 листопада 2011 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ПСЗН Львівської ОДА подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать нормам матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги ті обставини, що згідно ч.7 п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черги інваліду, який перебуває на обліку. Тому головне управління не має правових підстав для надання дозволу на зняття з обліку та оформлення автомобіля на ОСОБА_1 як члена сім'ї померлого інваліда.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 03.05.2005 року батько позивача ОСОБА_2, як інвалід ІІІ групи, отримав в якості гуманітарної допомоги через головне управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації автомобіль марки ,,АУДІ" 1997 року випуску, кузов № НОМЕР_1, колір сірий, об'єм двигуна 1800 см.куб., свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 03.05.2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 07.09.2009 НОМЕР_3.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Львівської міської ради № 1225 від 28 вересня 2011 року ОСОБА_2, 1937 року народження, був зареєстрований АДРЕСА_1 та постійно проживав з донькою ОСОБА_1, 1962 року народження; зятем ОСОБА_3, 1958 року народження; внуком ОСОБА_4, 1984 року народження; внучкою ОСОБА_5, 1996 року народження. ОСОБА_1 проживала разом з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 до дня його смерті.

Після смерті батька позивач звернулася до ГУ ПСЗН Львівської ОДА з заявою про надання дозволу на перереєстрацію на її ім'я, як члена сім'ї померлого інваліда, автомобіля марки ,,АУДІ", 1997 року випуску, який був наданий батькові, як інваліду ІІІ групи, в якості гуманітарної допомоги.

Листом № 10-357 від 17.01.2011 року відповідач відмовив позивачу у переоформленні автомобіля, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999 та мотивуючи тим, що термін експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищує 10 років, а тому автомобіль підлягає поверненню Управлінню для передачі в порядку черговості іншому інваліду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль виготовлений у 1997 році і відповідно строк його експлуатації становить понад 10 років, а тому за бажанням позивача, як члена сім'ї померлого, має бути переданий у її власність безкоштовно.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

Так, в силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України ,,Про реабілітацію інвалідів в Україні" держава забезпечує розробку, виробництво, закупівлю технічних та інших засобів реабілітації, спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

Згідно з ч.8 ст.38 Закону України ,,Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" порядок та умови забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів лікарськими, технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, санаторно-курортними путівками, автомобілями, а також переліки технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення визначає Кабінет Міністрів України.

Пунктом 37 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 № 999, було передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення. Перереєстрація автомобіля на ім'я одного з членів сім'ї інваліда, який на час смерті інваліда проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку як власник транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року затверджено Порядок забезпечення інвалідів автомобілями в новій редакції, а постанова за №999 від 08.09.1997 року визнана такою, що втратила чинність.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Аналогічний принцип закріплений в ст.5 Цивільного кодексу України.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У справі, що розглядається, такою подією (фактом) є смерть інваліда ОСОБА_2, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення постанови Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року, оскільки правовідносини з приводу виникнення у позивача права на реєстрацію автомобіля на власне ім'я, передання йому такого автомобіля виникли тільки після смерті забезпеченого автомобілем інваліда ОСОБА_2, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент настання якої діяла постанова Кабінету Міністрів України за №999 від 19.07.2006 року, а постанова Кабінету Міністрів України за №999 від 08.09.1997 року втратила чинність.

Відповідно до пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 999 від 19 липня 2006 року (у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_2.) за бажанням інвалідів головні управління соціального захисту можуть забезпечувати їх автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Автомобілями, отриманими головними управліннями як гуманітарна допомога, інваліди (за їх бажанням або за бажанням законних представників недієздатних інвалідів), діти-інваліди (за бажанням їх законних представників), які перебувають на обліку в головних управліннях соціального захисту та управліннях виконавчої дирекції, забезпечуються безоплатно в порядку черговості ( абз.1).

Після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, крім випадків, зазначених в абзацах першому - п'ятому пункту 16 цього Порядку, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку. Такий інвалід знімається з обліку на десятирічний строк, визначений починаючи з дати отримання автомобіля попереднім інвалідом, з урахуванням строку його експлуатації померлим (абз.7).

Пунктом 16 вказаного Порядку передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда (абз. 1).

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції (абз.2).

Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом (абз. 5).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.11-1 Закону України ,,Про гуманітарну допомогу" (в редакції закону від 15.12.2009 року, що набрав чинності 31.12.2009 року), після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через органи праці та соціального захисту населення і користувався менше 10 років, може бути переданий у власність одному із членів сім'ї за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. Якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше 10 років, за бажанням членів його сім'ї автомобіль може бути переданий у їх власність безкоштовно.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, апеляційний суд дійшов висновку, що саме під строком експлуатації в Порядку № 999 розуміється строк користування автомобілем інвалідом, а не строк експлуатації автомобіля взагалі з часу його виготовлення.

Оскільки ОСОБА_2 користувався автомобілем з 03.05.2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, менше 10 років, апеляційний суд визнає правомірною відмову відповідача у наданні дозволу на перереєстрацію автомобіля.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.195, 197, п. 3 ч. 1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації задовольнити, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2011 року у справі № 2а-7443/11/1370 - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та спонукання до вчинення дій відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Гуляк