Справа № 826/3689/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3689/14 Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Володимирський ринок" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про визнання протиправними та скасування припису та постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Комунальне підприємство "Володимирський ринок" (далі - КП "Володимирський ринок") звернувся до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про визнання протиправними та скасування припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 17.12.2013 року та постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 24.09.2013 року № 419/13/1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явились у судове засіданні, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Комунальне підприємство "Володимирський ринок" зареєстроване як юридична особа 09 квітня 2001 року Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією.

КП "Володимирський ринок" засноване на комунальній власності територіальної громади м. Києва та входить до сфери управління Головного управління з питань торгівлі та побуту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), згідно статуту.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил КП "Володимирський ринок" за адресою: вул. Горького (Антоновича), 115 у Голосіївському районі м. Києва.

За результатами перевірки Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві складено Акт від 17 вересня 2013 року.

Перевіркою встановлено, що балансоутримувачем нежитлової будівлі (споруди ринку) - КП "Володимирський ринок" самочинно виконано будівельні роботи із реконструкції та капітального ремонту (відповідно до технічного паспорту БТІ від 11 грудня 2001 року), а саме: змінено техніко-економічні показники шляхом влаштування нових стін, перегородок, дверних прорізів, як у несучих конструкціях будівлі, так і у перегородках, виконані роботи з об'єднання приміщень шляхом демонтування стін, без документів, які б надавали право на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Також, перевіркою встановлено, що споруда ринку експлуатується без прийняття його в експлуатацію, відповідно до вимог законодавства України, після виконання будівельних робіт з реконструкції та капітального ремонту, чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі встановлених порушень, 17.09.2013 року відповідачем складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким позивача зобов'язано з 17.09.2013 року заборонити експлуатацію нежитлових приміщень до усунення порушення відповідно до вимог чинного законодавства та до 17.10.2013 року усунути виявлені порушення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Також, 17.09.2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, згідно якого розгляд справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності відбудеться 24 вересня 2013 року.

За результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 419/13/1 від 24.09.2013 року, якою Комунальне підприємство «Володимирський ринок» визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого абз. 6 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 1 032 300 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з приписом про усунення порушень та з постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. ч. 1 та 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, оскаржувані припис та постанова прийняті відповідачем з тих підстав, що, згідно Акту перевірки, споруда ринку експлуатується без прийняття його в експлуатацію, відповідно до вимог законодавства України, після виконання будівельних робіт з реконструкції та капітального ремонту, у порушення ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, частина 8 статті 39 Закону № 3038-VI встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

При цьому, стаття 39 Закону № 3038-VI, який набрав чинності 12 березня 2011 року, визначає порядок прийняття в експлуатацію, після набрання ним чинності, закінчених будівництвом об'єктів та містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії. Дія даного Закону не поширюється на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

Так, порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів було вперше врегульовано постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 05 серпня 1992 року, водночас, дана постанова стосувалася лише об'єктів державного замовлення. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не включених до державного замовлення, мав визначатися Радою Міністрів Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Міністерством інвестицій і будівництва.

З моменту набрання чинності Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» № 208/94-ВР від 14 жовтня 1994 року - 15 листопада 1994 року, стаття 1 якого встановлювала відповідальність за правопорушення у сфері містобудування, не передбачав відповідальності за експлуатацію або використання об'єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію. Вперше таке положення закріплено у цьому Законі 24 жовтня 2000 року шляхом доповнення частини першої зазначеної статті абзацом, що встановлював відповідальність за експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності» від 22 грудня 2011 року № 4220-VI, 19 січня 2012 року викладено у новій редакції Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», пункт 6 частини другої статті 2 якої передбачає, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації.

Згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, положення п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулює питання відповідальності тих суб'єктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, а саме: не ввели в експлуатацію відповідні об'єкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Крім того, поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об'єкта» не може тлумачитися як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов'язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об'єкта містобудування з початку його використання.

При цьому, частина 8 статті 39 Закону № 3038-VI зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20 листопада 2012 року № 5496-VI встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена певна відповідальність.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 04 березня 2014 року у справі № 21-433а13.

Як вбачається з письмових пояснень позивача, Комунальним підприємством "Володимирський ринок" було проведено внутрішнє часткове перепланування окремих приміщень функціонуючої споруди критого ринку без зміни зовнішньої конфігурації, із збереженням зовнішніх розмірів, несучих конструкцій і стін. У зв'язку з наведеним, було змінено внутрішню конфігурацію окремих приміщень із додаванням перегородок, віконних і дверних прорізів.

При цьому, судом встановлено, що вищевказані роботи були проведені та завершені Комунальним підприємством "Володимирський ринок" у 2007 році.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем надано трудову угоду від 30 березня 2007 року, згідно умов якої, КП "Володимирський ринок" доручає, а гр. ОСОБА_3 зобов'язується виконати наступні роботи: встановити опалення, підвісні стелі, обробити стіни, відкоси та ніші, встановити двері та інше. Строк виконання роботи - до 31 березня 2007 року (а.с. 126).

Виконання договору саме у 2007 році підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме: актом приймання-передачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів від 30 березня 2007 року, згідно якого споруда ринку знаходилась в стані реконструкції, актом приймання виконаних підрядних робіт за березень місяць 2007 року (серед яких: демонтаж дверного блоку, встановлення дверного блоку, фарбування дверного блоку, зашивка дверної ніші, обробка стін, отоплення, кріплення підвісної стелі та інше), актами на списання товарно-матеріальних цінностей від 30 березня 2007 року, видатковою накладною № ТУ-0000001 від 15 січня 2007 року (а.с. 125, 127-133).

Так, перевіркою встановлено порушення позивачем приписів ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яким, як вже зазначалося, передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

У той же час, вказаний Закон набрав чинності 12 березня 2011 року, тобто після завершення робіт з ремонту споруди ринку та після початку його експлуатації у 2007 році, у зв'язку з чим цей Закон не застосовується до спірних відносин.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено, що період виконання ремонтних робіт споруди ринку та початку його експлуатації припадав на період після набрання чинності вказаним Законом та у період, коли був встановлений обов'язок вчинення дій по прийняттю в експлуатацію результатів таких робіт.

Відтак, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено наявності встановленої Законом заборони експлуатації об'єкту робіт та правомірності висновку щодо порушення позивачем вимог Закону, норми якого не мають зворотної дії.

З огляду на вищенаведене, посилання Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві на норму зазначеного Закону в оскаржуваних постанові та приписі свідчить про застосування норм Закону стосовно заборони експлуатації, які були відсутні у законодавстві станом на вказаний період 2007 року, що вказує на протиправність висновків відповідача та неправомірність прийняття оскаржуваних рішень.

Таким чином, застосування до позивача санкцій, передбачених абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», колегія суддів вважає необґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 17.09.2013 року та постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 24.09.2013 року № 419/13/1 прийняті відповідачем неправомірно.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, згідно ч. 11 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», штраф може бути накладено на суб'єктів містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніш як через три роки з дня його вчинення.

Як було вищезазначено, будівельні та ремонтні роботи були виконані Комунальним підприємством "Володимирський ринок" у березні місяці 2007 року, а тому строк застосування адміністративно-господарських санкцій слід обраховувати починаючи з цієї дати.

При цьому, навіть у випадку вчинення позивачем порушення у сфері містобудівної діяльності, до нього не може бути застосований штраф на підставі даної норми Закону, згідно оскаржуваного рішення.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані КП «Володимирський ринок» припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності прийняті Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві протиправно, а тому правомірно скасовані судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Натомість, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, як суб'єкт владних повноважень, не довела правомірність прийнятих нею оскаржуваних рішень.

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено 31.03.2015 року.

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.