Справа № 802/75/15-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 квітня 2015 р. Справа № 802/75/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука К.О.,

за участі секретаря судового засідання Крисько І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача 1 ОСОБА_2,

відповідачів Панчука С.В. та Павелко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до: Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (відповідач 1), головних державних ревізорів - інспекторів відділу ліцензування та контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області Панчука Сергія Володимировича та Павелко Валентини Володимирівни (відповідачі 2 та 3)

про: визнання неправомірними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1, позивач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії головних державних ревізорів - інспекторів відділу ліцензування та контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області Панчука Сергія Володимировича (надалі Панчук С.В., відповідач 2) та Павелко Валентини Володимирівни (надалі - Павелко В.В., відповідач 3) щодо проведення перевірки;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції (надалі - Іллінецька ОДПІ, відповідач 1) від 17.12.2014 № .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ФОП ОСОБА_1 послався на те, що рішенням відповідача 1 від 17.12.2014 № до нього застосовано фінансові санкції в розмірі 17000 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без ліцензії.

Позивач не погоджується з таким рішенням контролюючого органу, оскільки при його винесенні відповідач 1 не врахував того, що в його діях не було умислу реалізовувати алкогольні напої без відповідного дозволу. Крім того, позивач зазначає, що за весь період підприємницької діяльності реалізацію алкогольних напоїв він здійснював за наявності ліцензії. Зокрема, ліцензія серії НОМЕР_1 була дійсна до 21 листопада 2014 року та з метою отримання нової ліцензії він сплатив кошти, про що станом на дату винесення оскаржуваного рішення було достеменно відомо контролюючому органу.

За наведених обставин, на думку позивача, податкове повідомлення-рішення від 17.12.2014 № належить скасувати.

Крім того, на переконання позивача, у діях ревізорів контролюючого органу, що проводили перевірку, наявні ознаки протиправності, адже вони при появі у магазин не представилися та не вручили документів для проведення перевірки.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача 1 та відповідачі 2, 3 заперечили проти позову, посилаючись при цьому на обставини, викладені в наданих суду 27.03.2015 письмових запереченнях.

Зокрема, представник відповідача 1 зазначила, що оскаржуване рішення прийняте на підставі акта перевірки, в якому зафіксовано безліцензійну роздрібну торгівлю алкогольними напоями. Представник Іллінецької ОДПІ стверджувала, що ліцензія видана позивачу на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями у магазині-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, діяла з 21.11.2013 до 21.11.2014, а нову ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями позивач отримав терміном дії з 23.12.2014 до 23.12.2015 за заявою від 16.12.2014. Відтак, на думку представника відповідача 1, станом на 21 листопада 2014 року термін дії ліцензії, що видана позивачу, закінчився, а нову ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями позивач ще не отримав.

З приводу оскаржуваних дій щодо проведення перевірки, то відповідачі 2, 3 пояснили, що діяли у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством. Зокрема зазначили, що безпідставними є посилання позивача на невручення документів для проведення перевірки, адже для проведення останньої були пред'явлені службові посвідчення, наказ на проведення перевірки та направлення. Відповідачі 2, 3 наголошували, що працівник, який здійснював розрахункову операцію, ознайомилась з наданими документами та засвідчила це власним підписом в приписі у направленнях на перевірку.

З огляду на викладене представник відповідача 1 та відповідачі 2, 3 просили відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача 1 та відповідачів 2, 3, дослідивши матеріали справи, суд установив такі фактичні обставини.

На підставі наказу про проведення перевірки від 17.11.2014 № 15 та направлень на перевірку від 21.11.2014 № 5 та № 6 службові особи ГУ ДФС у Вінницькій області 21.11.2014 о 12:05 провели фактичну перевірку з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, транспортування, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. За результатами цієї перевірки 21.11.2014 складено акт фактичної перевірки.

В акті йдеться про виявлене під час перевірки порушення ФОП ОСОБА_1 вимог статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", що полягає у безліцензійній роздрібній торгівлі алкогольними напоями.

На підставі зазначеного акта перевірки 17.12.2014 Іллінецька ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Надаючи оцінку оскаржуваним діям головних державних ревізорів - інспекторів відділу ліцензування та контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області Панчука С.В. та Павелко В.В. щодо проведення перевірки, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право контролюючого органу на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом.

Так, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом, зокрема, і фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.п. 80.1, 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Пункт 80.5 ст. 80 ПК України передбачає, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п. 80.7 ст. 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Пункт 81.1. ст. 81 ПК України визначає, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

З аналізу змісту зазначених норм можна дійти висновку, що фактична перевірка здійснюється виключно на підставах, визначених Податковим кодексом України. В разі наявності однієї з таких підстав керівник податкового органу виносить рішення у формі наказу про проведення фактичної перевірки. Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до такої перевірки за умови пред'явлення направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. У випадку непрд'явлення зазначених документів платник податків має право не допускати таких осіб до її проведення.

Як встановлено в ході судового розгляду, підставою для перевірки позивача слугував наказ від 17.11.2014 № 15 "Про проведення перевірки", чинний на момент проведення перевірки.

Згідно з цим наказом головним державним ревізорам-інспекторам ГУ ДФС у Вінницькій області Панчуку С.В. та Павелко В.В. доручено провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з 19.11.2014 терміном 10 діб.

Судом досліджувались направлення на перевірку № 5 та № 6 від 21.11.2014 та встановлено, що вони містить всі реквізити, передбачені п. 81.1. ст. 81 ПК України, та видані ревізорам, зазначеним у наказі на проведення перевірки.

Перевірка проведена 21.11.2014 у присутності працівника, що здійснював розрахункову операцію, а саме ОСОБА_5, якій пред'явлено службові посвідчення та направлення на перевірку, а також вручено копію наказу про проведення фактичної перевірки, що підтверджується відповідними відмітками (підписом ОСОБА_5.) у копіях направлень.

Крім того, сам акт перевірки не містить будь-яких зауважень щодо порушення порядку проведення перевірки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що посадові особи контролюючого органу під час виходу для проведення перевірки за місцем фактичного провадження діяльності ФОП ОСОБА_1 дотрималися вимог податкового законодавства щодо проведення перевірки та мали право приступити до проведення зазначеної перевірки.

За таких обставин суд вважає, що підстави для визнання протиправними дій головних державних ревізорів - інспекторів відділу ліцензування та контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області Панчука С.В. та Павелко В.В. щодо проведення перевірки відсутні.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості мотивів прийняття податкового повідомлення-рішення від 17.12.2014 № , суд виходив з наступного.

Порядок та умови реалізації алкогольних напоїв врегульовано Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (надалі - Закон).

Частина 12 статті 15 цього Закону передбачає, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензії.

Відповідальність за порушення вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" передбачена статтею 17 Закону. Так, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, в тому числі, у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Аналіз наведених вище норм свідчить про недопустимість здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії на таку діяльність, а у випадку здійснення безліцензійної торгівлі до порушника застосовуються фінансові санкції у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Механізм застосування фінансових санкцій визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 року № 790 (надалі - Порядок).

Згідно з пунктом 5 зазначеного Порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.

Як установив суд, ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями у магазині-кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1, видана ФОП ОСОБА_1 20.11.2013 строком дії з 21.11.2013 до 21.11.2014, бланк № 362522. Відтак, фактично останнім днем можливості здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями був 20.11.2014, адже термін дії ліцензії визначено до 21.11.2014.

Відповідно до акта перевірки, що складений 21.11.2014, у магазині-кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1, що належить ФОП ОСОБА_1, було здійснено реалізацію однієї пляшки горілки "Медов", 0,2 дм куб, вартістю 20,50 грн. у період відсутності у позивача ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Факт реалізації 21.11.2014 в магазині, що належить позивачу, алкогольного напою підтверджується поясненнями продавця ОСОБА_5 та не заперечується позивачем.

Відтак, наведені вище обставини свідчать про недотримання позивачем вимог Закону в частині можливості здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями лише за наявності діючої на це ліцензії.

Натомість, суд критично оцінює посилання позивача як на підставу для скасування податкового повідомлення-рішення сплату ним коштів для отримання нової ліцензії з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 14, 17, 18 ст. 15 Закону плата за ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), становить 8000 гривень на кожний окремий, зазначений в ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі; на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі - 2000 гривень, а на території сіл і селищ, за винятком тих, що знаходяться у межах території міст, - 500 гривень на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), на кожний окремий, зазначений у ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі, і 250 гривень - на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі. Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами справляється щоквартально рівними частками і зараховується до місцевих бюджетів згідно з чинним законодавством. Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

З наданих доказів суд установив, що ФОП ОСОБА_1 сплатив кошти до місцевого бюджету Чагівської сільської ради за ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями в торговельній точці за адресою: АДРЕСА_1, кафе-магазин, в сумі 125 грн. згідно з квитанцією № 42 від 07.11.2014. Крім того, позивач сплати суму в розмірі 375 грн. згідно з квитанцією № 338 від 24.11.2014, що також підтверджується довідкою від 26.11.2014 № 2418 за підписом заступника начальника Іллінецької ОДПІ.

Поряд з цим, суд зауважує, що законодавство не пов'язує факт сплати коштів за ліцензію з можливістю здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями. Тобто, в разі сплати коштів за ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями не виникає право на торгівлю алкогольними напоями за відсутності самої ліцензії.

Згідно з положеннями частини 20 статті 15 Закону ліцензія видається за заявою суб'єкта господарювання.

Саме з моменту отримання ліцензії у суб'єкта господарювання виникає право на торгівлю алкогольними напоями у період, визначений у такій ліцензії.

Як встановив суд, з заявою про одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями ФОП ОСОБА_1 до компетентного органу звернувся 16.12.2014, що підтверджується відміткою на вказаній заяві, в якій просив видати відповідну ліцензію терміном дії з 23.12.2014 по 23.12.2015.

Відтак, на момент проведення перевірки у позивача закінчився термін дії ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а нову ліцензію позивач ще не отримав.

Не заслуговують також на увагу посилання позивача як на підставу для скасування оскаржуваного рішення на постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 23.12.2014, якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст.164 КУпАП закрито, оскільки відповідно до частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду у справі про адміністративний проступок, яка набрала законної сили, є обов'язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалена постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Встановлені обставини дають підстави дійти висновку про доведеність контролюючим органом факту вчинення позивачем порушення вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями, відповідальність за яке передбачена Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Відтак, у задоволені адміністративного позову необхідно відмовити.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, з урахуванням положень ст. 94 КАС України судові витрати стягненню з Державного бюджету на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович