Справа № 826/1853/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 квітня 2015 року № 826/1853/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа:Начальника Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, ОСОБА_2,
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до начальника Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про протиправну відмову у реєстрації за місцем її фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача зареєструвати її місце проживання за вказаною вище адресою.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона перебуває з 20 січня 2007 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Чоловік з сином зареєстровані та постійно мешкають в квартирі АДРЕСА_1. Після реєстрації шлюбу позивачка як член сім'ї з дозволу ОСОБА_2 вселилася у спірну квартиру, де і мешкає по даний час без реєстрації, хоча рішенням Святошинського районного суду міста Києва №759/11972/14 від 03 жовтня 2014 року за сім'єю ОСОБА_2 визнано право постійного користування вищевказаною квартирою. Однак, 03.12.2014 року паспортист повернув документи позивачці з відмовою в реєстрації місця проживання з відміткою про відсутність підстав для такої реєстрації та рекомендацією звернутися до судових органів для врегулювання житлових питань. Посилаючись на порушення відповідачем норм Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", позивачка просить задовольнити позов.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, направив до суду заперечення на адміністративний позов, просить відмовити в задоволенні вимог позивачки.

Третя особа ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, зазначив, що надав згоду на реєстрацію дружини в квартирі АДРЕСА_1, вважає, що вона на законних підставах проживає в даному житловому приміщенні, а тому має право на реєстрацію за місцем фактичного проживання.

Враховуючи положення частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначення порядку реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання та встановлення випадків їх обмеження регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»

Дія Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поширюється як на громадян України, так і на іноземців, осіб без громадянства, що перебувають у країні на законних підставах.

Згідно зі статтею 3 цього Закону під місцем проживання мають на увазі адміністративно-територіальну одиницю, на території якої людина проживає більше шести місяців на рік. Також дана стаття визначає поняття реєстрації, під яким розуміється внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Згідно положення статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджений наказом МВС України від 22.11.2012 року №1077, розроблений відповідно до Законів України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» та визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування (пункт 1.1. зазначеного порядку).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20 січня 2007 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 52), від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 17.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 та з його дозволу як член сім'ї вселилася у квартиру АДРЕСА_1 де мешкає по даний час без реєстрації.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва №759/11972/14 від 03 жовтня 2014 року визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право постійного користування вищевказаною квартирою.

Крім того, на виконання даного судового рішення 05.11.2014 року між ОСОБА_2 та Комунальним підприємством «Дирекція з утримання житлового фонду Святошинського району міста Києва» було укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до п.2.2.1 якого наймач (ОСОБА_2.) має право вселяти відповідно до законодавства в займане ним житло інших осіб.

Статтею 65 Житлового кодексу України унормовано, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним житлове приміщення свою дружину, дітей батьків а також інших осіб.

В судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечено сторонами, що позивачка ОСОБА_1 вселилася в займане ОСОБА_2 жиле приміщення як дружина зі згоди останнього, фактично мешкає в спірній квартирі та несе обов'язки як член сім'ї наймача.

10 листопада 2014 року позивачка звернулася з письмовою заявою до відповідача з відповідними документами, а саме надала заяву про реєстрацію місця проживання, копію Свідоцтва про шлюб, копію Свідоцтва про народження дитини, довідку форми №3, копію договору найму житла між ОСОБА_2 та КП «Дирекція з утримання житлового фонду Святошинського району міста Києва» від 05.11.2014, письмову заяву про дачу згоди на реєстрацію постійного місця проживання від чоловіка ОСОБА_2, копію рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2014, талони зняття з реєстрації місця проживання та талони реєстрації місця проживання, довідку форми А.

Однак, вищеперераховані документи позивачці були повернуті 10.11.2014 зі службовою відміткою начальника Святошинського РВ ДМС України у м. Києві Сторожук В.Л., де вказано, що підстави для реєстрації ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 відсутні, рекомендовано спірні житлові питання вирішити в судовому порядку.

Державною міграційною службою України 03.12.2014 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.197 КУпАП, в зв'язку з порушенням ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» з накладенням штрафу в розмірі 34,00 грн.

Частинами 1, 2 ст. 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 65 ЖК України, гарантовано право наймача на вселення інших осіб у займане ним жиле приміщення. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Отже, за таких обставин, суд дійшов висновку, що відмовою у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1, яке є її місцем фактичного проживання, відповідач унеможливив здійснення позивачкою обов'язку щодо зобов'язання реєстрації місця проживання протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання, тому рішення начальника Святошинського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві підлягає визнанню таким, що винесено з порушенням норм Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» та є протиправним, а тому суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цого Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову начальника Святошинського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві у реєстрації ОСОБА_1 за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати начальника Святошинського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур