Справа № 2а-9983/11/1370
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2015 р. м. Київ К/800/14228/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства «Проектно-будівельне об'єднання «Львівміськбуд» до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про скасування рішення, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року Закрите акціонерне товариство «Проектно-будівельне об'єднання «Львівміськбуд» (далі - Товариство) звернулося з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова (далі - УПФ), у якому просило скасувати рішення № 0630 від 1 липня 2011 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату страхових внесків за у період з 22 грудня 2008 року по 24 травня 2011 року в розмірі 528770,18 грн. (далі - спірне рішення)..

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і задовольняючи позов апеляційний суд виходив з того, що фінансові санкції, які застосовуються до платників страхових внесків, є адміністративно-господарськими, а тому їх застосування з порушенням шестимісячного строку є необґрунтованим у розумінні статті 250 Господарського кодексу України

Справа № К/9991/23787/12
Головуючий у першій інстанції - Кисильова О.Й.
Доповідач у касаційній інстанції - Мойсюк М.І.

Проте, до такого висновку суд дійшов без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначається, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення УПФ прийняте 1 липня 2011 року, внаслідок виникнення заборгованості зі сплати страхових внесків у період з 22 грудня 2008 року по 24 травня 2011 року.

При цьому, предметом оскарження в судовому порядку є зазначене рішення у частині нарахованої пені в розмірі 528770,18 грн.

Правовідносини сторін регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) та Законом України від 8 липня 2010 року 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VІ).

Так, статтею 20 закону №1058-IV встановлено порядок обчислення та сплати страхових внесків.

Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду (частина 6 цієї статті).

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом (частина 10 тієї самої статті).

Відповідно до частини першої статті 106 Закону № 1058-IV у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно з частиною другою зазначеної статті суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Пунктом 2 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-ІV передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами ПФУ, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Разом з цим, з набуттям чинності 1 січня 2011 року Законом № 2464-VІ наведена вище норма скасована.

Водночас відповідно до абзацу п'ятого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяльно на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Абзацом шостим цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що УПФ при прийнятті спірного рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування), не сплачених у період до 1 січня 2011 року діяло правомірно, оскільки такі порушення виникли у період дії пункту 2 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-IV.

Разом з цим, нарахування пені у спірному рішення після 1 січня 2011 року Законом № 2464-VІ не передбачено.

Тому як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не звернули увагу на зазначені обставини, не навели відповідних розрахунків заборгованості по пені, яка виникла до і після зазначеної дати тощо.

Окрім того, вирішуючи питання застосування строку давності до нарахування пені у спірному рішенні, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наступне.

Згідно з частиною першою статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 15 статті 106 закону №1058-IV встановлено, що строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Оскільки строки стягнення не є предметом регулювання Закону №1058-IV, то частина 15 статті 106 цього Закону в контексті положень частини 14 цієї ж статті треба розуміти як непоширення строків давності не лише на стягнення недоїмки, пені та штрафів в судовому порядку, а й на прийняття рішення органу ПФУ про їх застосування.

Таким чином, спеціальною нормою, у даному випадку є частина 15 статті 106 Закону №1058-IV, а не положення статті 250 Господарського кодексу України, норми якої є загальними щодо спірних правовідносин.

Отже неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості.

Тому рішення судів підлягають скасуванню, а справа згідно правил статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, направленню на новий розгляд, оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях.

Під час нового розгляду судам слід врахувати практику Верховного Суду України (справи №№ 21-432а12, 21-327а13, 21-465а13, а також №№21-146а11, 21-163а11, 21-160а11тощо), висновки якого згідно вимог статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх судів України.

статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало