Справа № К/9991/53573/11-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2015р. м. Київ К/9991/53573/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 31.12.2010р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.05.2011р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України в особі територіального управління у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на вислугу років і відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на посаді стажиста судді Могилів-Подільських міськрайнарсудів та Шаргородського районного народного суду Вінницької області, в тому числі і поєднаного з виконанням обов'язків народного засідателя цих же судів в період з 01.08.1989р. по 05.10.1991р., зобов'язання нарахувати та виплатити недоотримане щомісячне грошове утримання судді за період з 01.08.1989р. по 05.10.1991р. та здійснити відповідні перерахунки та донарахування отриманого щомісячного довічного грошового утримання судді з врахуванням цього періоду та збільшених відсотків.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.12.2010р., яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.05.2011р., позов задоволено частково.

Зобов'язано ТУ ДСА України у Вінницькій області зарахувати позивачу до стажу роботи час його роботи т.в.о. судді Шаргородського районного народного суду Вінницької області з 22.05.1991р. по 05.10.1991р., та нарахувати й виплатити недоотримане щомісячне грошове утримання суддів у період з 23.05.1991р. по 05.10.1991р. та зробити відповідні перерахунок та виплату отриманого щомісячного довічного грошового утримання судді з врахуванням цього періоду та збільшених відсотків.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить змінити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позову та в цій частині позовні вимоги задовольнити, а в решті судові рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 01.08.1989р. був призначений на посаду стажиста народного судді Могилів-Подільського міськрайонного суду.

Рішенням Шаргородської міської ради народних депутатів «Про обрання народного засідателя Шаргородського районного народного суду» від 21.09.1990р. позивача обрано народним засідателем Шаргородського районного народного суду.

З 22.04.1991р. на позивача тимчасово покладено обов'язки народного судді Шаргородського районного народного суду.

Рішенням Вінницької обласної ради народних депутатів від 04.10.1991р. позивача обрано суддею Ямпільського районного народного суду Вінницької області, а Указом Президента України від 11.03.2002р. №225/2002 його переведено на посаду судді Шаргородського районного суду Вінницької області.

Згідно довідки ТУ ДСА України у Вінницькій області від 09.11.2010р. до роботи на посаді судді, а також іншої діяльності, що дає право на відставку, позивачу було зараховано строкову військову службу в Збройних Силах СРСР з 16.10.1979р. по 23.11.1981р., навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, в.о. судді Шаргородського районного суду Вінницької області з 22.04.1991р. по 22.05.1991р., судді Ямпільського районного суду Вінницької області з 05.10.1991-11.03.2002р. та судді Шаргородського районного суду Вінницької області з 12.03.2002р. по теперішній час.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем безпідставно не зараховано до суддівського стажу період з 22.05.1991р. по 05.10.1991р. оскільки згідно записів трудової книжки у вказаний період позивач по переводу тимчасово виконував обов'язки судді Шаргородського районного народного суду Вінницької області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено, оскільки чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено зарахування до суддівського стажу часу стажування у суді, а також суду не надано доказів здійснення позивачем правосуддя в період стажування та здійснення повноважень народного засідателя.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги є безпідставними і висновки судів не спростовують, оскільки правові підстави, в тому числі відповідно до Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР», для зарахування позивачу часу роботи на посаді стажиста та народного засідателя відсутні, а тому суди обґрунтовано прийняли рішення про відмову в цій частині у задоволенні позову.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено обставини справи та ухвалено судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 31.12.2010р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.05.2011р. у даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський