Справа № 712/545/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Справа: № 712/545/15-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі Бабенко Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області ( далі - відповідач ) про:

- визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку ОСОБА_2 пенсії по інвалідності з урахуванням доплати за виконання службових обов'язків у стані бойової готовності в зоні відчуження в сумі 515,42 грн.;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії по інвалідності з урахуванням доплати за виконання службових обов'язків у стані бойової готовності в зоні відчуження в сумі 515,42 грн. з 01.06.2014 р.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2015 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправною відмову відповідача щодо перерахунку ОСОБА_2 пенсії по інвалідності з урахуванням доплати за виконання службових обов'язків в стані бойової готовності в зоні відчуження та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу пенсії по інвалідності з урахуванням доплати за виконання службових обов'язків в стані бойової готовності в зоні відчуження з 15.07.2014 р.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який належить до 1 категорії, та інвалідом 2 групи.

У період з 06.06.1986 р. по 25.06.1986 р., перебуваючи на посаді старшого водія ВПЧ-6 УВС Черкаського облвиконкому у званні старшини внутрішньої служби, у складі зведеного загону, позивач брав участь у заходах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в 30-ти кілометровій зоні відчуження, що підтверджується довідками ГУ МНС України в Київській області від 30.11.2009 р. № 9/0/168 / а.с. 15 /, УМВС України в Черкаській області від 13.11.2009 р. № 14/8-3193 / а.с. 16 /.

На підставі наказу УВС Черкаського облвиконкому від 16.08.1986 р. № 73 ОСОБА_2 було нараховане грошове утримання ( оплата праці ) у трьохкратному розмірі за 20 діб ( з 06.06.1986 р. по 25.06.1986 р. ) за виконання службових обов'язків у стані бойової готовності в 30-ти кілометровій зоні відчуження.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що суми доплат за виконання службових обов'язків у стані бойової готовності в 30-ти кілометровій зоні відчуження повинні включатися в заробіток для обчислення пенсії на умовах ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( далі - Закон № 796-ХІІ ), Порядком бчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11. 2011 р. № 1210 (далі - Порядок № 1210 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 54 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Згідно з п. 7 Порядку № 1210, пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для врахування органами Пенсійного фонду України при визначенні особі розміру її пенсії по інвалідності доплат, одержаних нею за виконання службових обов'язків у стані бойової готовності в зоні відчуження, є сукупність наступних умов: 1) встановлення факту виконання такою особою службових обов'язків у стані бойової готовності в зоні відчуження; 2) встановлення факту отримання пенсіонером таких доплат та їх розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у роз'ясненні Міністерства соціальної захисту України від 13.09.1994 р. № 013-991/94/3.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що, як було правильно встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, позивач у період з 06.06.1986 р. по 25.06.1986 р., перебуваючи на посаді старшого водія ВПЧ-6 УВС Черкаського облвиконкому у званні старшини внутрішньої служби, у складі зведеного загону, виконував службові обов'язки у стані бойової готовності у 30-ти кілометровій зоні відчуження та отримав за це відповідну оплату в розмірі 515,43 крб., у відповідності з постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРСП від 07.05.1986 року № 524-156 та Постановою Ради Міністрів УРСР, УРРПС від 08.05.1986 року № 168-5, Постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195 та Постановою Ради Міністрів УРСР, УРРПС від 10.06.1986 року № 207-7, а отже, у даному випадку, наявні достатні та необхідні правові підстави для врахування цих коштів при обчисленні позивачу розміру його пенсії по інвалідності.

Крім того, колегія суддів відзначає й те, що відмова УПФУ в Черкаському районі Черкаської області в проведенні перерахунку ОСОБА_2 пенсії по інвалідності з урахуванням доплати за виконання службових обов'язків у стані бойової готовності в зоні відчуження аргументована тим, що суми такої допдати можуть бути враховані при визначенні розміру пенсії особи лише за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, а не за перебування в резерві у стані бойової готовності / а.с. 14 /. Однак, відповідно до матеріалів справи, а саме: довідок ГУ МНС України в Київській області від 30.11.2009 р. № 9/0/168 / а.с. 15 /, УМВС України в Черкаській області від 13.11.2009 р. № 14/8-3193 / а.с. 16 /, позивач виконував службові обов'язки у стані бойової готовності в зоні відчуження з 06.06.1986 р. по 25.06.1986 р., тобто працював.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправною відмови відповідача щодо перерахунку ОСОБА_2 пенсії по інвалідності з урахуванням доплати за виконання службових обов'язків в стані бойової готовності в зоні відчуження та зобов'язання відповідача здійснити такий перерахунок і виплату позивачу його пенсії по інвалідності з 15.07.2014 р.

При цьому, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, діючи всупереч приписам ч. 2 ст. 71 КАС України, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження, не надав суду жодних доказів, не навів будь-яких доводів, які б спростовували наведену аргументацію, та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх не обґрунтованими, безпідставними і такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.