Справа № 822/2613/14
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2015р. м. Київ К/800/54981/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної реєстраційної служби України

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2014року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2014 року

у справі №822/2631/14

за позовом ОСОБА_4

до Державної реєстраційної служби України

про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної реєстраційної служби України, яким просив визнати протиправним та скасувати рішення №9742349 від 08 січня 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язати Державну реєстраційну службу України повторно розглянути питання реєстрації права власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Хмельницький.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2014року у справі №822/2631/14, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, окружний та апеляційний адміністративні суди виходили з доведеності позивачем своїх вимог, оскільки ОСОБА_4 для державної реєстрації права власності надані відповідачу всі необхідні документи, тому підстави для відмови в державній реєстрації права були відсутні.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна реєстраційна служба України звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 (далі по тексту Порядок), просить скасувати вказані вище судові рішення, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_4 подав до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу, в якому наголошував на відповідності судових рішень обставинам справи та вимогам законодавства України, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області суду від 26.06.2008 року задоволено позов ОСОБА_4 до виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. Визнано право власності на переобладнанні приміщення першого поверху, а саме: коридор площею 3,4 кв.м.; вітальню площею 16,6 кв.м.; кухню площею 4,9 кв.м.; санвузол площею 3,5 кв.м., а також самочинно побудовані приміщення другого поверху: житлове приміщення площею 13,5 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 в м. Хмельницький.

Вищезазначене рішення набрало законної сили.

16 грудня 2013 позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно. До заяви ОСОБА_4 додав наступні документи: технічний паспорт серія та номер 243, виданий 04.08.2008 року Хмельницьким бюро технічної інвентаризації; рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2008 року; квитанції про сплату державного мита, паспорт громадянина України та ідентифікаційний код.

Рішенням реєстратора Державної реєстраційної служби України №9742349 від 08 січня 2014 року ОСОБА_4 відмовлено у державній реєстрації прав на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів, що передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженими Постановою КМУ від 22.06.2011 №703 щодо державної реєстрації щодо реконструйованих та самочинно побудованих об'єктів нерухомого майна, а саме: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

За пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

За приписами частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведені виключні підстави для відмови у державній реєстрації прав та обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Судами правомірно вказано, що державний реєстратор, приймаючи оскаржене рішення, не зазначив на підставі якого саме пункту частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було відмовлено ОСОБА_4 в державній реєстрації права власності.

На підставі чого, судова колегія Вищого адміністративного суду України погоджує правову позицію судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог в частині скасування рішення №9742349 від 08 січня 2014 року, оскільки конкретних підстав для відмови позивачу в реєстрації права в цьому рішенні не зазначено.

В касаційній скарзі відповідач стверджує, що судами не досліджено всіх обставин справи, а саме відсутність у заявника документів на земельну ділянку під будівлею та документів про прийняття в експлуатацію самовільно збудованого домоволодіння.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на підприємство, як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області суду від 26.06.2008 року за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, що розташована під будівлею, не визнавалося, оскільки не було предметом спору. Тому касаційний суд вважає, що відсутність у позивача документів на земельну ділянку не може бути підставою для відмови в державній реєстрації його права на частину домоволодіння.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що в процесі розгляду справи знайшов своє підтвердження факт протиправності відмови в державній реєстрації права власності ОСОБА_4 на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Хмельницький.

Однак, судова колегія касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що ОСОБА_4 до заяви про державну реєстрацію права власності не надано документ, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, подання якого передбачено пунктом 46 Порядку №703.

Згідно з частиною 2 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Відповідно з пунктом 13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011року №461, зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для оформлення права власності на нього.

За приписами пунктів 10, 11 Порядку №461, у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

На підставі наведених норм, судова колегія дійшла висновку про необхідність подання ОСОБА_4 для реєстрації права власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Хмельницький документу, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

В зв'язку з цим, колегія суддів погоджує правову позицію судів попередніх інстанцій про зобов'язання відповідача повторно розглянути питання реєстрації права власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Хмельницький.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної реєстраційної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2014 року у справі №822/2631/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: