Справа № 821/545/15-а
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/545/15-а
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хом'якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про скасування розпорядження,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування розпорядження голови Білозерської районної адміністрації Херсонської області № 586 від 31.10.13, яким було відмовлено в надані дозволу відділу виконавчої служби Білозерського райуправління юстиції Херсонської області на реалізацію житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, право користування яким має малолітня дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В розпорядженні йде посилання на те, що реалізація будинку порушить права дитини на житло. Позивач вважає таке розпорядження незаконним, вказує на те, що гр.-ка ОСОБА_3, яка є його боржницею, навмисно зареєструвала в своєму будинку онука ОСОБА_2, який має батьків, що не позбавлені батьківських прав, для уникнення примусової реалізації будинку відділом державної виконавчої служби. ОСОБА_3 не є по відношенню до онука ні опікуном, ні піклувальником., не замінює онуку його батьків. Крім того, чинним законодавством взагалі не передбачено згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію належного боржнику нерухомого майна у виконавчому провадженні.

Білозерська районна державна адміністрація (відповідач) надала суду письмові заперечення проти позову, в яких вказує на пропущення строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, та відсутність клопотань позивача про його поновлення.

Від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні обставини.

ОСОБА_3 є боржником позивача на підставі рішення суду. На виконанні у ВДВС Білозерського РУЮ знаходиться виконавчий лист № 2102/1879/2012 від 13.01.2013 року про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 387600 грн. 50 коп.

У боржниці ОСОБА_3 є у власності будинок АДРЕСА_1, на який можливо звернути стягнення боргу. ВДВС було описано та накладено арешт на даний житловий будинок.

ВДВС встановила, що в даному будинку зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Апеляційним судом Херсонської області в ухвалі від 14.01.15 встановлено, що дитина ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є донькою боржниці ОСОБА_3 Таким чином, малолітня дитина ОСОБА_2 приходиться боржниці онуком.

ВДВС Білозерського РУЮ звернулась листом від 04.09.2013 про отримання дозволу на реалізацію житлового будинку до служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації.

Розглянувши листа ВДВС, голова районної держадміністрації розпорядженням №586 від 31.10.2013 відмовив у наданні дозволу ВДВС Білозерського РУЮ на реалізацію будинку по АДРЕСА_2 у зв'язку з тим, що право користування ним має малолітня дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і реалізацію будинку порушить право дитини на житло.

Позивач вважає, що дане розпорядження порушує його права та охоронювані законом інтереси, перешкоджає ВДВС здійснювати заходи по примусовій реалізації нерухомого майна, спричиняє тьривале невиконання судового рішення, тому звернувся до суду з даним позовом.

Об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 6, 39, 41, 43 Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" голови місцевих державних адміністрацій очолюють відповідні місцеві державні адміністрації, здійснюють керівництво їх діяльністю, несуть відповідальність за виконання покладених на місцеві державні адміністрації завдань і за здійснення ними своїх повноважень; видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Ці розпорядження можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та інтересів дітей.

В Україні немає прямої норми, яка б забороняла відчуження квартири або будинку, якщо там прописано особа, яка не досягла 18 років. Норми Сімейного кодексу та Закону України «Про охорону дитинства» забороняють лише батькам або особам, що їх замінюють, без дозволу органу опіки та піклування укладати від імені дитини договори, які потребують нотаріального посвідчення. Так, статтею 17 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно ст. 177 Сімейного кодексу передбачено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, прямо перелічених у ч. 5 ст. 177 Сімейного кодексу.

Разом з тим, п. 4.5.9. «Інструкції з організації примусового виконання» від 02.04.2012 передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності чи користування яким мають неповнолітні діти, необхідний дозвіл органу опіки і піклування, що надається відповідно до закону.

Постановою КМ України від 24.09.2008 № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини" (п.67) встановлено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті ради може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 177 Сімейного кодексу України.

Перелік таких випадків є вичерпним. Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що:

1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу;

2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу;

3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу;

4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні;

5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини;

6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них);

7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Відповідач не обґрунтував суду підстави прийняття розпорядження № 586 від 31.10.13, не надав доказів того, що існують факти, які є підставою для відмови в наданні дозволу на реалізацію будинку, які передбачені частиною п'ятою статті 177 Сімейного кодексу України. Відповідач не надав суду жодного документа про те, що ним була здійснена перевірка необхідних обставин, наприклад, що у дитини немає іншого житла, з яких причин дитина є прописаною у бабусі, де фактично дитина мешкає, чи мешкають в будинку його батьки, чи не позбавлені батьки дитини судом батьківських прав тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є боржником виконавчому провадженні за виконавчим листом, добровільно борг не погасила, тому ВДВС розпочала дії по реалізації майна ОСОБА_6 Оскільки ОСОБА_6, не є особою, яка за законом замінює батьків для свого онука ОСОБА_2, а тому за наведеними вище нормами законодавства не передбачена обов'язкова згода органу опіки і піклування на примусову реалізацію належного боржнику нерухомого майна у виконавчому провадженні.

Доводи позивача про те, що звернення ВДВС до органу опіки в даному випадку було непотрібним, суд не приймає, оскільки відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець при здійсненні своїх повноважень керується не тільки своїм спеціальним законом, а й іншими законодавчими актами, що стосуються даних правовідносин, до яких відносяться і норми, що захищають права дитини.

Доводи відповідача про пропуск позивачем строку для звернення до суду судом перевірені, представник позивача надав письмові пояснення про те, що дізнався про існування оскаржуваного розпорядження тільки при розгляді справи Білозерським районним судом про встановлення способу і виконання судового рішення в грудні 2014 року, тому строк відраховується від дати, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

За таких обставин суд вважає, що районна державна адміністрація необгрунтовано відмовила у наданні дозволу, тому розпорядження голови райдержадміністрації є незаконним і підлягає скасуванню.

Судові витрати по справі відсутні, оскільки позивач як інвалід 11 групи звільнений від сплати судового збору ( п.9 ч. 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір")

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

постановив:

Задовольнити позов ОСОБА_1.

Скасувати розпорядження Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 586 від 31.10.2013 р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 10.3