Справа № 820/19948/14
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 р.Справа № 820/19948/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника відповідача Земськової К.А.

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2015р. по справі № 820/19948/14

за позовом ОСОБА_2

до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

30 січня 2015 року постановою Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_2 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми - задоволено частково.

Скасовано наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області від 13.11.2014р. № 39-к Про звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста юридичного сектору.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області на посаді головного спеціаліста юридичного сектору.

Стягнуто з Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3617 (три тисячі шістсот сімнадцять) грн. 78 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 року по справі скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі. Вказує, що процедура розірвання трудового договору з ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) була дотримана. На виконання пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України позивача було своєчасно попереджено про вивільнення з посади головного спеціаліста юридичного сектору у зв'язку зі скороченням чисельності працівників відділу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №85 від 05.04.2014року, наказу Держспоживінспекції України від 29.07.2014 року №90, а також наказу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області від 26.08.2014 року №33-к. Одночасно з попередженням про звільнення позивачу також було запропоновано переведення на вакантну посаду завідувача юридичного сектору, однак за відсутності необхідної письмової заяви ОСОБА_2 про його переведення на зазначену вакантну посаду або стажування, а також зважаючи на те, що тривалий час позивач перебував за власним волевиявленням у відпустці без збереження заробітної плати, для переведення в порядку, передбаченому частиною 2 статті 40 КЗпП України не було підстав.

Заявник також посилається на невірний розрахунок суми середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу, оскільки кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_2 складає 52 дні.

ОСОБА_2 у письмових запереченнях просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, посилаючись на ухвалення рішення на підставі повного та всебічного встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення справи, правильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що з 09.07.2014р. по 13.11.2014р. ОСОБА_2 працював в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області на посаді головного спеціаліста юридичного сектору. Згідно штатного розпису у юридичному секторі Держспоживінспекції у Харківській області було передбачено 3 посади: 2 - головних спеціаліста та завідувач сектору.

05 квітня 2014 року постановою Кабінету Міністрів України №85 "Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів" у додатку № 1 встановлена гранична чисельність працівників територіальних органів Держспоживінспекції України - 537 осіб.

29 липня 2014 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України №85 від 05.04.2014 року Держспоживінспекцією України прийнято наказ №90, яким затверджено розподіл граничної чисельності працівників територіальних органів з питань захисту прав споживачів Держспоживінспекції України та введено в дію структуру територіальних органів з питань захисту прав споживачів Держспоживінспекції України (додатки №1 та №2), згідно яких у юридичному секторі Держспоживіспекції у Харківській області передбачено 2 штатних одиниці (а.с.47-50).

26 серпня 2014 року відповідно до наказу Держспоживінспекції України від 29.07.2014 року №90 Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Харківській області прийнято наказ №33-к, згідно якого виведено зі штатного розпису на 2014 рік зокрема посаду головного спеціаліста юридичного сектору. Працівників, посади яких підлягають скороченню, попереджено про можливе їх вивільнення згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з 03.11.2014 року (а.с.51-53).

26 серпня 2014 р. виконуючий обов'язки начальника Держспоживінспекції у Харківській області Голєніщев К.Ю. ознайомив позивача з наказом Держспоживінспекції у Харківській області № 33-к від 26.08.2014 року "Про скорочення чисельності працівників Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області". Також позивача було попереджено, що 03.11.2014р. його буде звільнено із займаної посади.

13 листопада Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Харківській області видано наказ №39-к, яким ОСОБА_2 звільнено з посади головного спеціаліста юридичного сектору з 13.11.2014 року у зв'язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, з яким позивача ознайомлено своєчасно (а.с.15).

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено порядок розірвання трудового договору з позивачем, а отже спірний наказ від 13.11.2014 року №39-к є таким, що винесений з порушенням норм чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Тобто, при звільненні працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП має бути дотриманий певний порядок вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Звільнення з зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП).

З наведеного вбачається, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу (тобто всі вакантні посади, що є у штатному розписі, на зайняття яких може претендувати даний працівник) на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник підлягає звільненню по пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП.

Частиною 1 статті 43 КЗпП передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось відповідачем, що як на час звільнення позивача з посади, так і під час попередження про звільнення, в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області існувало одне вакантне місце - завідувача юридичним сектором.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не в повному обсязі виконано передбачені статтею 49-2 КЗпП вимоги та не запропоновано позивачу вакантну посаду завідувача юридичним сектором для працевлаштування.

Доводи відповідача у апеляційній скарзі про те, що позивачу пропонувалась вакантна посада завідувача юридичним сектором, документально не підтверджено. Той факт, що від ОСОБА_2 мала надійти заява про його переведення на таку посаду чи про стажування не звільняє роботодавця від встановленого частиною 2 статті 40 та частиною 3 статті 49-2 КЗпП України обов'язку перевести працівника на іншу роботу.

Крім того, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується також переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Тобто, переважне право на залишення на роботі має визначатись також і у випадку скорочення чисельності чи штату працівників, які займають однакові посади.

Однак, відповідачем не було надано суду належних доказів, підтверджуючих розрахунок продуктивності праці позивача, показники його діяльності, порівняльний аналіз із продуктивністю праці інших працівників тощо, які б підтверджували відсутність у ОСОБА_2 переважного права на залишення на роботі у порівнянні з іншими працівниками відділу.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття спірного наказу від 13 листопада 2014 року №39-к "Про звільнення ОСОБА_2.".

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині розрахунку середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі- Порядок).

Із пункту 2 Порядку випливає, що працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Положеннями пункту 4 Порядку унормовано, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач перебував у вимушеному прогулі 57 днів за період з 13 листопада 2014 року (з дня звільнення з посади) по 30 січня 2015 року включно (до дня ухвалення судом першої інстанції судового рішення за результатом розгляду спору).

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який відповідач зобов'язаний сплатити на мою користь складає 3617,78 грн. (68,26 грн./заробітна плата за один відпрацьований день протягом останніх двох місяців х 57 днів /кількість днів вимушеного прогулу)

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2015р. по справі № 820/19948/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 14.04.2015 р.