Справа № 2а-4477/09/2670
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-4477/09/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

09 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Міністрества регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2014 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Міністерства регіонального розвитку та будівництв України, Міністерства з питань житлово-комунального господарства за участю Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2014 у задоволенні заяви Міністрества регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Міністрество регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 17.12.2014.

Апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України не існує, а Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства не є правонаступником. Правонаступництво майна, прав та обов'язків від Міністерства регіонального розвитку та будівництва України до Міністрества регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України закріплено в Передавальному акті від 02.12.2011, однак останній не містить зобов`язання щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі та здійснення йому відповідних виплат. ОСОБА_2 у трудових відносинах з апелянтом ніколи не перебував і не перебуває. Згідно штатного розпису апелянта посада начальника Контрольно-ревізійного відділу відсутня як і сам відділ у структурі Міністрества регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Міністрества регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України не наведено обставин, які б свідчили про те, що виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.05.2011 в адміністративній справі № 2а-4477/09/2670 видано помилково або, що обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою, або з інших причин, та не надано відповідних доказів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2010, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2010, позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 49 "ос" від 01.02.2007 про звільнення ОСОБА_2 з роботи з посади начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України; стягнуто з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 по 01.05.2010 в сумі 118 104,00 грн; визнано звільненим ОСОБА_2 з роботи з 01.05.2010 на підставі пункту 3 статті 30 Закону України "Про державну службу" у зв'язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29.03.2011 касаційну скаргу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України задоволено частково, а саме: скасовано ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2010 та змінено постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2010, а саме: абзац третій резолютивної частини постанови суду викладено в наступній редакції: "Стягнути з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 по 01.05.2010, з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів"; виключено з резолютивної частини постанови суду четвертий абзац щодо визнання звільненим ОСОБА_2 з роботи з 01.05.2010 на підставі пункту 3 статті 30 Закону України "Про державну службу" у зв'язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби, та доповнено резолютивну частину постанови суду абзацом наступного змісту: "Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, з 01.02.2007"

10.05.2011 Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 29.03.2011 про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України.

Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України подано заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в якій просить визнати виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.05.2011 в адміністративній справі № 2а-4477/09/2670 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви заявник зазначає про неможливість виконання зазначеного виконавчого листа в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, оскільки згідно штатного розпису Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України посада начальника Контрольно-ревізійного відділу відсутня, як і відсутній Контрольно-ревізійний відділ у структурі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Крім того, заявник зазначає, що Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України не існує, а Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України не є його правонаступником.

Так, Указом Президента України № 1801/2005 від 19.12.2005 "Про Положення про Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України" затверджено Положення про Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України (додається).

Згідно Постанови КМ України, № 323 від 01.03.2007 "Про утворення Міністерства регіонального розвитку та будівництва України і Міністерства з питань житлово-комунального господарства України" з метою забезпечення ефективного формування та реалізації державної регіональної політики, політики у сфері будівництва та архітектури, розв'язання проблем, пов'язаних з реформуванням житлово-комунального господарства, Кабінет Міністрів України постановив, зокрема:

1. Утворити Міністерство регіонального розвитку та будівництва України і Міністерство з питань житлово-комунального господарства України на базі Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, що реорганізується.

2. Установити, що:

Міністерство регіонального розвитку та будівництва України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань забезпечення реалізації державної регіональної політики і політики у сфері будівництва, архітектури та містобудування;

Міністерство з питань житлово-комунального господарства України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань забезпечення реалізації державної політики у сфері житлово-комунального господарства та житлової політики.

Зазначені міністерства є правонаступниками реорганізованого Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України у відповідних сферах діяльності.

Указом Президента України, № 633/2011 від 31.05.2011, "Про затвердження Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України" затверджено Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (додається).

Установлено, що Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України є правонаступником Міністерства регіонального розвитку та будівництва України та Міністерства з питань житлово-комунального господарства України.

Визнано такими, що втратило чинність, зокрема Указ Президента України N 1801 від 19.12.2005 "Про Положення про Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України".

Вищевикладене є підтвердженням того, що апелянт є правонаступником Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 107 ЦК України після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), які мають містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов'язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення.

За змістом ч. 2 ст. 107 ЦК України розподільчий баланс має містити не лише зобов'язання тих кредиторів, які заявили свої вимоги та вони були задоволені комісією, а і зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Документом, який розподіляє майнові права та обов'язки між підприємством є розподільчий баланс, який містить положення про правонаступництво щодо реорганізованого суб'єкта стосовно усіх кредиторів, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами

Колегія суддів вважає, що належними та допустимими доказами правонаступництва щодо окремого зобов'язання є відповідний договір, судове рішення, що набрало законної сили тощо на підставі якого воно виникло, передавальний акт / розподільчий баланс та статут правонаступника.

При цьому положення передавального акта / розподільчого балансу підлягають дослідженню на предмет визначення суб'єкта, до якого в результаті реорганізації перейшли права та обов'язки у відповідному зобов'язанні, а не на предмет закріплення того чи іншого договірного зобов'язання в передавальному акті/розподільчому балансі.

У зв'язку з чим, твердження апелянта про те, що правонаступництво майна, прав та обов'язків від Міністерства регіонального розвитку та будівництва України до Міністрества регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України закріплено в Передавальному акті від 02.12.2011, однак останній не містить зобов`язання щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі та здійснення йому відповідних виплат, тому виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню, є безпідставним.

Щодо посилань апелянта на те, що згідно штатного розпису посада начальника Контрольно-ревізійного відділу відсутня як і сам відділ у структурі Міністрества регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно статті 59 Господарського кодексу України, припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання, до останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів.

Зазначене стосується також прав і обов'язків у сфері трудових правовідносин.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу (п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9).

Колегія суддів вважає, що апелянтом не надано жодних належних доказів щодо виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 29.03.2011 по справі № 2а-4477/09/2670, в тому числі і щодо запропонування стягувачеві рівнозначної посади у зв'язку із відсутності у штатному розписі посади начальника Контрольно-ревізійного відділу та самого Контрольно-ревізійного відділу у структурі Міністрества регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

З урахуванням вищевикладеного та приписів ст. 159 КАС України колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 168, 195, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністрества регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 14.04.1015.

Головуючий суддя А.Ю. Кучма

Судді В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.