Справа № 826/3288/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 квітня 2015 року № 826/3288/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтура»
до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області
проскасування податкових повідомлень-рішень від 18.09.2014 р. № , № , ,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтура» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 18.09.2014 р. № , № , .

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 18.08.2014 р. № 431/10-13-22-01-121/37867112 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 881 889,00 грн., податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 р. № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 104045,00 грн., податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 621 407,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Києво-Святошиснькому районі Головного управління Міндоходів у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Альтура» з питань повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах із ТОВ «Коніан трейд», ТОВ «Фрейтейдж», ТОВ «Армабуд-капітал», ТОВ «Укрбуд-капітал», ТОВ «Торглайнсенд», ТОВ «Кийтранс», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Аквамарин груп», ТОВ «ТГН Торг» за період з 01.01.2011 р. по 01.12.2013 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Альтура»:

1. пп. 198.3, пп. 198.6 ст. 198, пп. 201.4, пп. 201.6, пп. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого за перевіряємий період занижено показника рядка 25 «сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду «Декларації з ПДВ (основної) на загальну суму 497 185,00 грн.», у тому числі по періодах:

- червень 2012 р. у сумі 24 970,00 грн.;

- липень 2012 р. у сумі 6587,00 грн.;

- грудень 2012 р. у сумі 23 595,00 грн.;

- січень 2013 р. у сумі 34 740,00 грн.;

- лютий 2013 р. у сумі 11 842,00 грн.;

- березень 2013 р. у сумі 76545,00 грн.;

- липень 2013 р. у сумі 76 533,00 грн.;

- серпень 2013 р. у сумі 117 024,00 грн.;

- грудень 2013 р. у сумі 125 349,00 грн.

та завищено показники ряд. 24 «залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» Декларації з ПДВ всього у сумі 104 045,00 грн., у т.ч. по періодах: грудень 2013 р. у сумі 104 045,00 грн.

2. пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1 пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 587 926,00 грн., в т.ч. по періодах: півріччя 2012 р. - 26 426,00 грн., ІІІ квартал 2012 р. - 81 974,00 грн. (у т.ч. 3 квартал 2012 р. - 55 548,00 грн.), рік 2012 р. на суму - 175 958,00 грн. (у т.ч. 4 квартал 2012 р. - 93 984,00 грн.), рік 2013 р. на суму - 411 968,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 18.08.2014 р. № 431/10-13-22-01-121/37867112 та винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 18.09.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 881 889,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 587926,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 293 963,00 грн.;

- від 18.09.2014 р. № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 104 045,00 грн.;

- від 18.09.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 621 407,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 497 185,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 124 222,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, 05.12.2014 р. Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято рішення № 557/10/10-36-01-04, яким податкові повідомлення-рішення від 08.09.2014 р. № , , залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 10.02.2015 р. № 2593/6/99-99-10-01-04-25, яким податкові повідомлення-рішення від 08.09.2014 р. № , , залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

В силу ж п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 5 «Порядку заповнення податкової накладної» затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за N 1333/20071, сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки були господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Коніан трейд», ТОВ «Фрейтейдж», ТОВ «Армабуд-капітал», ТОВ «Укрбуд-капітал», ТОВ «Торглайннсенд», ТОВ «Кийтранс», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Аквамарин груп», ТОВ «ТГН Торг» за період з 01.01.2011 р. по 01.12.2013 р.

Як встановлено судом, ТОВ «Альтура» зареєстровано Реєстраційною службою Києво-Святошинського району Київської області, перебуває на обліку в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області. На момент проведення перевірки було зареєстровано платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності є надання в оренду будівельних машин та устаткування.

Щодо господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Коніан Трейд» суд зазначає наступне.

Між ТОВ «Альтура» (покупець) та ТОВ «Коніан Трейд» (постачальник) укладено договір № 0109/12 від 01.09.2012 р., відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, який раніше був в експлуатації, визначеного в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Поставка товару здійснюється зі складу постачальника, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Київська, 33.

Поставка товару здійснюється постачальником на підставі замовлення покупця самовивозом покупцем зі складу постачальника (п. 2.1 договору).

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду специфікації до договору із зазначенням назви, кількості, ціни товару, рахунки -фактури, видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Коніан Трейд» зроблені з огляду на отриманий від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві акт від 23.08.2013 р. № 889/26-55-22-01/37883548 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Коніан-Трейд» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями. За результатами вказаної перевірки встановлено, що правочини укладені з контрагентами порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків.

Щодо господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Фрейтейдж» суд зазначає наступне.

Між ТОВ «Альтура» (покупець) та ТОВ «Фрейтейдж» (постачальник) укладено договір № 2009/12 від 20.09.2012 р., відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, який раніше був в експлуатації, визначеного в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Поставка товару здійснюється зі складу постачальника, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Київська, 33.

Поставка товару здійснюється постачальником на підставі замовлення покупця самовивозом покупцем зі складу постачальника (п. 2.1 договору).

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду специфікації до договору із зазначенням назви, кількості, ціни товару, рахунки -фактури, видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Фрейтейдж» зроблені з огляду на отриманий від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві акт від 22.03.2013 р. № 1106/22-04/38237973 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Фрейтейдж» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями за період з 21.05.2012 р. по 28.02.2013 р.». Вказаною перевіркою встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, а також трудових ресурсів, що необхідно для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Під час складання вказаного акту було використану службову записку ГВПМ ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС № 1284/вн/07-06/51 від 28.02.2013 р., а саме: висновок № 1334 щодо відсутності факту реального здійснення господарської діяльності ТОВ «Фрейтейдж» та пояснення ОСОБА_1 про непричетність, відповідно до яких він жодної причетності до діяльності та реєстрації вказаного товариства немає.

Також висновки відповідача зроблені з огляду на акт перевірки контрагента ТОВ «Фрейтейдж» - ТОВ «Продакт Трейдінг ЛТД» від 17.01.2013 р. № 166/22-4/37882937 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Продакт Трейдінг ЛТД» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство № 612 «ІККТ-Укрмонтаж» за жовтень - листопад 2012 р.», а також акт ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС від 09.01.2013 р. № 38/2240/23506535 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЖЕП № 612 «ІККТ- Укрмонтаж» з питань взаємовідносин з контрагентами, якими за рахунок ТОВ «ЖЕП № 612 « ІККТ- Укрмонтаж» сформовано податковий кредит за період жовтень 2011-листопад 2012.

З вищенаведеного відповідачем зроблено висновок, що фінансово - господарська діяльність ТОВ «Фрейтейдж» здійснюється поза межами правового поля, що, у свою чергу, свідчить про не набуття належним чином цивільної праводієздатності ТОВ «Фрейтейдж». Фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ «Фрейтейдж» та контрагентами є фіктивними правочинами та такими, що створено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами.

Щодо господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Армабуд-Тех» суд зазначає наступне.

Між ТОВ «Альтура» (покупець) та ТОВ «Армабуд-Тех» (постачальник) укладено договір поставки № 76/1 від 26.06.2013 р., відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупця будівельне обладнання, а покупець зобов'язується прийняти та сплатити його на умовах, визначених цим договором.

Найменування (асортимент) товару, його кількість (асортимент, сортамент, номенклатура), ціна та загальна вартість товару, вказуються в рахунках та видаткових накладних постачальника, що його невід'ємною частиною.

Поставка товару здійснюється на підставі письмової або усної (шляхом телефонограми) заявки покупця, в якій повинно бути вказано: асортимент товару, його кількість, загальна вартість товару та необхідний термін поставки (п. 2.1 договору).

Приймання-передача товару по кількості та якості здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Право власності на товар переходить з моменту прийняття ним товару та підписання товаросупровідних документів.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду рахунки на оплату, податкові накладні, видаткові накладні, банківські виписки

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на отриманий від ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві акт від 08.11.2013 р. № 1796/26-59-22-07/38406268 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Армабуд-Тех» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами -постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.06.2013 р. по 30.09.2013 р., висновками якого встановлено, що укладені ТОВ «Армабуд-Тех» правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах.

Щодо господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Укрбуд-капітал» суд зазначає наступне.

Між ТОВ «Альтура» (покупець) та ТОВ «Укрбуд-капітал» (постачальник) укладено договір № 160 від 28.10.2013 р., відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцеві товар, який раніше був в експлуатації, визначений в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Поставка товару здійснюється на умовах DDP склад покупця, який розташований за адресою: с. Петрівське, Києво-Святошинський район, вул. Індустріальна, 29.

Здача-приймання товару здійснюється уповноваженими представниками покупця та продавця.

На підтвердження виконання договору позивачем надано суду специфікації, рахунки на оплату, податкові накладні, видаткові накладні, банківські виписки.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на отриманий від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндохоів у м. Києві акт від 27.02.2014 р. № 611/26-55-22-01/38705704 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Укрбуд-Капітал» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами-постачальниками та контрагентами -покупцями. За висновками вказаного акту правочини, укладені із контрагентами, порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податкоів третіх осіб.

Щодо господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Торглайнсенд» суд зазначає наступне.

1. Між ТОВ «Альтура» (замовник) та ТОВ «Торглайнсенд» (виконавець) було укладено договір № 201 про надання консультаційних послуг та послуг з обслуговування комп'ютерної техніки від 01.10.2013 р., відповідно до умов якого, виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату абонентські послуги, а саме: консультування з питань інформатизації, надання консультаційних послуг по роботі з комп'ютерною технікою та іншою оргтехнікою (надалі - КТ), надання консультаційних послуг по обслуговуванню КТ, поточне обслуговування КТ, підключення та налагодження КТ, встановлення та настройка програмного забезпечення, технічний нагляд за роботою КТ, приведення в належний технічний стан КТ замовника, налагодження серверу замовника, організація та настройка взаємодії видалених офісів, навчання роботи з КТ та інші послуги.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду рахунок на оплату, акт приймання-передачі наданих послуг, податкову накладну.

2. Також між ТОВ «Альтура» (замовник) та ТОВ «Торглайнсенд» (виконавець) було укладено договір № 168 на виготовлення та розповсюдження поліграфічної продукції від 01.11.2013 р., відповідно до умов якого, замовник доручає та оплачує, а виконавець виконує роботи з різографії (копіювання), згідно наданого замовником зразку та доставки поліграфічної продукції, а саме інформаційно-іміджевої листівки замовника, в системі адресної доставки тиражу в порядку та на умовах, визначеним цим договором.

Замовник зобов'язується надати виконавцю точну інформацію про наданий тираж, адресу розповсюдження поліграфічної продукції і терміни розповсюдження у вигляді заповненої заявки.

Замовник зобов'язується узгодити з виконавцем зразок поліграфічної продукції .

Загальна вартість робіт за договором визначається як сума вартості послуг по кожному замовленню окремо на підставі тарифів виконавця.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано заявку на виготовлення та розповсюдження продукції, тарифи на комплекс послуг, протокол перевірки розповсюдження інформаційно-іміджевих листівок, звіт з доставки продукції, зразок поліграфічної продукції, рахунок на оплату, акт приймання-передачі наданих послуг, податкову накладну.

3. Між ТОВ «Альтура» (замовник) та ТОВ «Торглайнсенд» (виконавець) було укладено договір поставки № 202 від 24.12.2013 р., відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцеві товар, визначений в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Поставка товару здійснюється на умовах DDP склад покупця, який розташований за адресою: с. Петрівське, Києво-Святошинський район, вул. Індустріальна, 29.

На підтвердження виконання договору позивачем надано суду рахунки на оплату, видаткові накладні, податкові накладні, банківську виписку.

Щодо господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Ладготрейд» суд зазначає наступне.

Між ТОВ «Альтура» (покупець) та ТОВ «Ладготрейд» (продавець) договір № 01102013 від 01.10.2013 р., відповідно до умов якого, предметом договору є поставка продавцем і передача у власність покупцеві балок опалубки перекриття.

Поставка товару здійснюється на умовах FCA - склад продавця, який розташований за адресою: Київська область, м. Київ, вул. Золотоустівська, 30.

На підтвердження виконання договору позивачем надано суду специфікації, рахунки на оплату, видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що ТОВ «Ладготрейд» має стан « 9» - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням, а також згідно висновків акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 10.07.2014 р. № 1588/23-59-22-03/38824295 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Ладготрейд» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період 01.09.2013 р. по 31.10.2013 р.». Відповідно до висновків даного акту перевіркою не встановлено факту реального здійснення господарської операції при придбання товарів та послуг від постачальників, з урахуванням реального часу здійснення господарських операцій, відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності.

Щодо господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Аквамарин Групп» суд зазначає наступне.

1. Між ТОВ «Альтура» (замовник) та ТОВ «Аквамарин Групп» укладено договір № 01-06 про надання консультаційних послуг по окремим дорученням від 01.06.2012 р., відповідно до умов якого, замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймає на себе проведення консультаційного обслуговування з питань комерційної діяльності та управління підприємства, фінансових і економіко-правових питань, пов'язаних з господарською діяльністю та управлінням замовника, консультування та аналізування нормативних та інших документів, надання послуг з юридичного обслуговування, виконання окремих доручень замовника, що потребують спеціальних знань.

Виконавець бере на себе обов'язки по наданню наступних юридичних послуг: забезпечення внутрішнього документообігу, договірна робота, правове супроводження фінансово-господарської діяльності, консалтингові послуги в сфері ліцензування, сертифікації, патентування і ноу-хау, організація претензійно-правової роботи.

На виконання вказаного договору позивачем надано суду рахунок -фактуру, акт приймання-передачі наданих послуг, податкову накладну.

2. Між ТОВ «Альтура» (замовник) та ТОВ «Аквамарин Групп» (виконавець) укладено договір № 06-01-2012 від 01.06.2012 р., відповідно до умов якого, замовник доручає, а виконавець надає послуги і/або інші роботи, види, обсяги, строки і вартість яких узгоджуються сторонами в кожному конкретному випадку.

Замовник зобов'язується направляти виконавцю завдання (брифи), погоджувати медіа-план (бриф, тайминг, кошторис, калькуляції), затверджувати рекламні образи, оригінал-макети, підготовлені виконавцем, передавати виконавцю інформацію, необхідну виконавцю для виконання робіт.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду рахунки на оплату, акти надання послуг, податкові накладні.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 03.12.2013 р. № 2573/26-55-22-02/36126732 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Аквамарин груп» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами - постачальниками та контрагентами-покупцями за період січень 2012 - січень 2013 р., червень 2013 р.», відповідно до якого стан підприємства « 9» направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням. Також встановлено, що в червні 2013 р. ТОВ «Аквамарин груп» мало господарські взаємовідносини з постачальником ТОВ «Трейд маркет» по якому наявна негативна інформація, зокрема відносно вказаного підприємства складено акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 25.09.2013 р. № 1024/2201/38688234 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Трейд маркет» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.05.2013-30.06.2013».

Зважаючи на вищенаведене, відповідачем зроблено висновок, що у ТОВ «Аквамарин Груп» відсутній об'єкт оподаткування податком на додану вартість та податку на прибуток операцій з контрагентами, оскільки витрати та податковий кредит від вартості придбаних товарів від підприємств-постачальників не підтверджено.

Щодо господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «ТГН Торг» суд зазначає наступне.

Між ТОВ «Альтура» (замовник) та ТОВ «ТГН Торг» укладено договір № 011213 надання послуг з прибирання приміщень від 01.12.2013 р., відповідно до умов якого, виконавець зобов'язується за вказівкою замовника надавати послуги з прибирання офісного приміщення за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Індустріальна, 29, 3 поверх, а замовник зобов'язується оплачувати ці послуги.

На виконання умов вказаного договору позивачем надано суду додаткові угоди, акти надання послуг, податкові накладні, рахунки на оплату, банківські виписки.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на постанову від 07.04.2014 р. про призначення перевірки слідчого з ОВС другого слідчого відділу Прокуратури м. Києва Поночовного І.М., відповідно до якого, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 від 25.12.2013 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 205 КК України. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що групою осіб було створено ряд суб'єктів підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, а саме надання послуг з мінімізації податкових зобов'язань реально діючим суб'єктам господарської діяльності шляхом відображення в податковій звітності безтоварних операцій, а також послуг з конвертації безготівкових коштів в небілкову готівку.

Так у період 2012-2013 рр. вищезазначеними особами були: ТОВ «Коніан Трейд», ТОВ «Фрейтейдж», ТОВ «Армабуд-тех», ТОВ «Укрбуд-капітал», ТОВ «Торглайнсенд», ТОВ «Кийтранс», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Аквамарин груп», ТОВ «ТГН Торг». В ході обшуку житлового приміщення ОСОБА_3, виявлено та вилучено печатки, оригінали установчих документів вказаних товариств, їх переписку з податковими інспекціями. За результатами обшуку житлового приміщення ОСОБА_4 виявлено та вилучено документи податкової звітності зазначених товариств.

Крім того, допитаний ОСОБА_5, який рахується директором ТОВ «Фрейтейдж» показав, що він не має жодного відношення до створення товариства та ведення його фінансово - господарської діяльності, жодних договорів, угод чи контрактів в якості директора товариства він ніколи не укладав та не підписував, про місцезнаходження товариства, його печатки та установчі документи йому нічого невідомо.

Аналогічні показання надала ОСОБА_6, яка рахується директором ТОВ «Коніан Трейд». Досудовим слідством встановлено, що вказані вище підприємства відображали в податковій звітності проведення псевдо фінансово - господарських операцій з ТОВ «Альтура», внаслідок чого останнім було сформовано податковий кредит.

Щодо господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Кийтранс» суд зазначає наступне.

1. Між ТОВ «Кийтранс» (виконавець) та ТОВ «Альтура» (замовник) укладено договір про надання клірингових послуг № 310512 від 31.05.2012 р., відповідно до умов якого, замовник доручає виконавцю роботи по спеціалізованому уходу (чистка, мийка тощо) за приміщеннями, елементами інтер'єра і екстер'єра, меблями тощо згідно переліку виконуємих робіт.

На виконання вказаного договору позивачем надано: перелік робіт, рахунок на оплату, акт надання послуг, податкову накладну.

2. Між ТОВ «Кийтранс» (експедитор) та ТОВ «Альтура» (замовник) укладено договір № 010612 на транспортно-експедиторське обслуговування у міжнародному та міжміському сполученні від 01.06.2012 р., відповідно до умов якого, експедитор зобов'язується здійснити організацію перевезень вантажу замовника з метою доставки автомобільним транспортом з пунктів відправлення до пунктів призначення вантажів за заявками замовника, в тому числі шляхом залучення для виконання перевезень третіх осіб (перевізників, виконавців) та видачі їх особі, яка має право на одержання вантажів, оформлення відповідної документації по території України та за її межами, а замовник зобов'язується оплатити послуги експедитора.

Перевезення виконуються відповідно до чинного законодавства України, Статуту автомобільного транспорту України, правил перевезень вантажів та інших нормативно-правових актів, що регулюють правові відносини в галузі перевезень вантажів.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду рахунки на оплату, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні.

3. Між ТОВ «Кийтранс» (виконавець) та ТОВ «Альтура» укладено договір № 01/06-12 на вантажно - розвантажувальні роботи від 01.06.2012 р., відповідно до умов якого, виконавець зобов'язується за дорученням замовника здійснювати наступні роботи:

- вантажно-розвантажувальні роботи покупцям замовника, включаючи весь комплекс пов'язаних з ними операцій по укладанню і кріпленню вантажу, його сепаруванню тощо на складах ТОВ «Альтура» , що знаходяться за адресою: Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Київська, 33; м. Дніпропетровськ, Криворізьке шосе, 35, Симферопольський район, с. Перово, вул. Леніна, 20;

- збереження вантажів, включаючи роботи по складській підготовці вантажу до перевезення так, і переупаковку і ремонт тари для забезпечення повного збереження вантажу під час перевезення, сортування, нанесення на вантаж повного та чіткого маркірування, передбаченого правилами перевезення вантажу тощо.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду: протокол цін на надання послуг, заявки на вантажно-розвантажувальні роботи, акти здачі прийняття-робіт, податкові накладні, рахунки на оплату, банківські виписки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в подальшому придбане обладнання, а саме: елементи будівельних лісів, здавав в оренду, про що свідчать укладені договори оренди з: ПП «Торгівельний Будинок Аркада», ТОВ «Авантажбуд-Україна», ТОВ «Проект -Ш», ТОВ «Сферастройдизайн», ТОВ «Будівельник», ПП «Старк», ПП «Стройбад», ТОВ «А.В.І.К.», ТОВ «Будкомплект-юг», ТОВ «РІМ-БУД», ТОВ «Будівельна компанія Енергопростір», ТОВ «Професіонал», ТОВ «Мрія Будмонтаж».

В подальшому використане обладнання було реалізовано ТОВ «Альтура» ТОВ «Altura Kazakhstan» відповідно до контракту № 02-06-2014 від 02.06.2014 р.

На підтвердження наявності офісного та складського приміщення позивачем надано суду договіри оренди нежитлового приміщення № 3 від 01.08.2013 р., № 2 від 01.04.2013 р., укладені з ТОВ «Південний парк», відповідно до якого в оренду позивачу передано нежитлове приміщення за адресою: 08141, вул. Індустріальна, буд. 29, с. Петрівське, Києво-Святошинський район, Київська область.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що ТОВ «Кийтранс» має стан « 7» до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей.

Стосовно посилання податкового органу на неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача, як на підставу неправомірності включення позивачем певних сум за угодами з такими контрагентами до складу податкового кредиту, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В силу приписів статті 16 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1999 № 2657-ХП податковою інформацією є сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно з приписами статті 74 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Так, в силу приписів пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України, податкова інформація є підставою для прийняття посадовими особами органів державної податкової служби відповідних висновків під час проведення перевірок.

Оформлення результатів перевірок здійснюється шляхом складання акта перевірки, який є носієм доказової інформації та повинен містити висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання законодавства.

У свою чергу, метою проведення зустрічної звірки платника податків є виключно отримання податкової інформації, тобто, зібрання відомостей, які розкривають процес поточної господарської діяльності платника податків, дані про його контрагентів, кількісні, якісні та інші характеристики отриманих та наданих товарів (робіт, послуг).

Враховуючи, що зустрічні звірки не є перевірками платника податків, письмовий документ, який складається після проведення зустрічної звірки (довідка) та у разі неможливості її проведення (акт) не може містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі, і про реальність, повноту, достовірність господарських операцій такої особи.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 4.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011 року №236, передбачено, що у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами Державної податкової служби України.

При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу Державної податкової служби забезпечує проведення такої звірки.

Таким чином в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснюються між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

З аналізу вищевикладених норм права та обставин справи вбачається, що висновки суб'єкта владних повноважень, викладені в актах про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, а також про нікчемність правочинів, здійснених між позивачем та його контрагентами зроблені з перевищенням компетенції органів державної податкової служби України та не відповідають визначеному змісту акта про неможливість проведення зустрічної звірки.

Крім того, суд вважає безпідставними висновки відповідача, покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень про нікчемність господарських договорів на підставі ст. 228 та ч. 2 ст. 215 ЦК України.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Проте, норми закону, якою б прямо була встановлена недійсність договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, відповідачем не наведено.

Ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем в акті перевірки не доведено, в чому полягає неспрямованість укладених позивачем з його контрагентами правочинів на настання обумовлених ними правових наслідків, а також в чому полягає та чим підтверджується їх суперечність моральним засадам суспільства, а також порушення публічного порядку, спрямованість на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету.

Крім того, відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

До того ж, відповідач, стверджуючи про нікчемність правочинів, посилається на те, що сторони не мали на меті досягнення правових наслідків, що обумовлювались ним.

Однак, відповідно до частини першої статті 234 ЦК України такий правочин є фіктивним, а згідно із частиною другою цієї статті фіктивний правочин визнається судом недійсним. Тобто фіктивний правочин є оспорюваним у розумінні частини третьої статті 215 ЦК України.

Приписом частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності).

Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правстановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину.

Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання позивачем та контрагентами правочинів.

Таким чином, відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Зазначені висновки викладені в постанові Вищого адміністративного суду України від 14.11. 2012 року № К/9991/50772/12.

Проте, надаючи правову оцінку обставинам справи, суд не може погодитись з доводами позивача та критично ставиться до наданих позивачем первинних документів бухгалтерського обліку, підтверджуючих здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом, з огляду на нижченаведене.

В даній справі судом встановлено, що господарські операції за період з 01.01.2011 по 01.12.2013 не підтверджуються з урахування реального часу здійснення операцій, вартості наданих послуг, наявності трудових ресурсів та інших основних засобів, які економічно необхідні для здійснення даних господарських операцій.

Так за господарськими взаємовідносинами між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Коніан Трейд», ТОВ «Фрейтейдж», ТОВ «Армабуд-Тех», ТОВ «Укрбуд-капітал» судом встановлено неможливість фактичного здійснення позивачем господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу. Так, позивачем не надано суду доказів наявності трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів; доказів оприбуткування придбаних товарів, понесених витрат у зв'язку із вчиненням господарських операцій, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності.

На підтвердження господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Аквамарин Групп» позивачем не надано суду доказів отримання послуг за укладеними договорами, зокрема: доказів надання консультаційних, юридичних та послуг по окремим дорученням, доказів проведення договірної роботи, правового супроводження фінансово - господарської діяльності, надання консалтингових послуг в сфері ліцензування, сертифікації, патентування і ноу-хау. Також позивачем не надано завдань (брифів), медіа-планів, кошторисів, калькуляції, оригінал-макети на виконання договору на виготовлення поліграфічної продукції; доказів, якими силами та засобами, місця розповсюдження рекламних матеріалів; доказів понесених витрат у зв'язку із замовленням таких послуг та їх економічної доцільності.

На підтвердження господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «ТГН Торг» позивачем не надано обґрунтування економічної доцільності укладення договорів з прибирання приміщень, оскільки позивачем не надано доказів наявності у власності чи користування офісних та складських приміщень у яких надавалися вказані послуги, зокрема з наданих документів не вбачається, якими силами та засобами виконувалися роботи, доказів понесення витрат у зв'язку із оплатою вказаних послуг, прайс-листів із зазначенням виду послуг та їх вартості.

В актах надання послуг відсутня деталізація виду та вартості послуг, способів та засобів виконання робіт.

За господарськими взаємовідносинами між ТОВ «Альтура та ТОВ «Кийтранс» судом не встановлено об'єкту оподаткування. Так, предметом укладених договорів між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Кийтранс» є отримання клірингових послуг, однак позивачем не надано доказів наявності у власності чи користування офісних та складських приміщень у яких надавалися вказані послуги, зокрема з наданих документів не вбачається, якими силами та засобами виконувалися роботи, доказів понесення витрат у зв'язку із оплатою вказаних послуг, прайс-листів із зазначенням виду послуг та їх вартості.

В актах надання послуг відсутня деталізація виду та вартості послуг, способи та засоби виконання робіт.

Суд звертає увагу на те, що позивачем надано суду докази оренди складського та офісного приміщення за адресою: м. Київ, вул. Індустріальна, 29. Доказів знаходження складських приміщень, зокрема, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Київська, 33 суду не надано.

Разом з тим, ТОВ «Кийтранс» надавало позивачу послуги на транспортно-експедиторське обслуговування перевезень вантажів у міжнародному та міжміському сполученні.

Проте документація на підтвердження фактичного переміщення товару по взаємовідносинам між позивачем та його контрагентами, представником позивача суду не надана. Зокрема, суду не надано товарно-транспортні накладні або ж інші документи, які б підтверджували шлях прямування вантажу від пункту його відправлення постачальниками -контрагентами до пункту його призначення, конкретизацію видів товару, який перевозився, відстань перевезення товару, кількість кілометрів, обсяг використаного пального тощо.

Пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р., встановлено, що первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціальних форм, затверджених міністерствами та відомствами України.

Типові форми єдиної первинної транспортної документації, зокрема товарно-транспортної накладної, затверджені спільним наказом Мінтрансу України, Мінстату України «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» від 29.12.1995р. №488/346.

Відповідно до пункту 2 зазначеного наказу, застосування вказаних форм первинного обліку всіма суб'єктами господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

В той же час, позивачем не надано для суду первинні документи, які підтверджують транспортування товару (товарно-транспортних накладних, або інших документів перевізника); відомостей про перевізника, товаросупровідних документів.

На підтвердження господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Торглайнсенд» позивачем не надано суду доказів надання консультацій з питань інформатизації, по роботі з комп'ютерною технікою та іншою оргтехнікою (надалі - КТ), надання консультаційних послуг по обслуговуванню КТ, поточного обслуговування КТ, доказів надання послуг з підключення та налагодження КТ, встановлення та настройки програмного забезпечення, технічного нагляду за роботою КТ, навчання роботи з КТ тощо, а також доказів розповсюдження поліграфічної продукції. З наданих позивачем доказів не можливо встановити, якими силами та засобами виконувалися роботи, в яких місцях розповсюджувалися рекламні матеріали. Крім того позивачем необґрунтовано економічну доцільність отримання послуг з обслуговування КТ, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявність в основних фондах комп'ютерної техніки та відповідних трудових ресурсів для отримання такого обсягу послуг.

На підтвердження господарських взаємовідносин між ТОВ «Альтура» та ТОВ «Ладготрейд» позивачем не надано суду доказів оприбуткування придбаного товару, доказів про призначення матеріально-відповідальної особи за отримання товару, розвантаження, відвантаження; доказів його перевезення; доказів наявності технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ «Коніан трейд», ТОВ «Фрейтейдж», ТОВ «Армабуд-капітал», ТОВ «Укрбуд-капітал», ТОВ «Торглайннсенд», ТОВ «Кийтранс», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Аквамарин груп», ТОВ «ТГН Торг» за період з 01.01.2011 р. по 01.12.2013 р. не містять у своїй розумних економічних причин (ділової мети) систематичного (протягом) місяця придбання та продажу товарів.

Таким чином суд приходить до переконання, що надані позивачем первинні та бухгалтерські документи носять сумнівний та неповний характер, а господарська діяльність товариства спрямована на штучне формування податкового кредиту та валових витрат.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з надання послуг фактично не мали реального характеру, замовлення послуг оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеним договором.

Тому наявність у позивача необхідних документів, які відповідно до Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», що є підставою для віднесення певних сум до податкового кредиту (податкових та видаткових накладних, актів виконаних робіт, тощо) сама по собі не є підставою для їх включення до складу податкового кредиту, оскільки судом встановлено, що господарських правовідносин у дійсності не було.

Отже, із наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між його господарською діяльністю, придбанням послуг та їх реалізацією, руху активів, а відтак позивач не довів, що його дії по формуванню податкового кредиту є правомірними.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав з якими Податковий кодекс України у взаємозв'язку з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» пов'язують виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ та валових витрат.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується із висновком податкового органу про те, що в порушення пп. 198.3, пп. 198.6 ст. 198, пп. 201.4, пп. 201.6, пп. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, позивачем за перевіряємий період занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду «Декларації з ПДВ (основної) на загальну суму 497 185,00 грн.», завищено показники ряд. 24 «залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» Декларації з ПДВ всього у сумі 104 045,00 грн. та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1 пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України - занижено податок на прибуток на загальну суму 587 926,00 грн.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 18.09.2014 р. № , № , , відповідно, відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно. В той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог, в зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають поверненню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтура» відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтура» решту суми судових витрат у розмірі 4 384,80 грн. до Державного бюджету України.

3. Стягнення решти суми судових витрат у розмірі 4 384,80 грн. доручити ДПІ у Києво-Святошинськкому районі ГУ ДФС у Київській області.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук