Справа № 2а-3186/10/1470
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2015 р. м. Київ К/9991/81648/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати неправомірними дії та зобов'язати відповідача видалити з інформаційної підсистеми «Адмінпрактика» інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ України (далі інформаційно-пошукова система) інформацію про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позову зазначав, що адміністративного правопорушення не вчиняв, а тому дії відповідача, щодо внесення спірної інформації до інформаційно-пошукової системи є протиправними та такими, які порушують його права.

Посилаючись на ці обставини ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року, позов задоволено частково, визнано неправомірними дії щодо внесення до інформаційно-пошукової системи спірної інформації, в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Задовольняючи частково позов, суди виходили з того, що відповідач протиправно вніс спірну інформацію до інформаційно-пошукової системи, оскільки позивач адміністративного правопорушення не вчиняв, а до цієї системи підлягають внесенню лише дані, щодо осіб, які вчинили правопорушення, а не щодо осіб, стосовно яких складено протокол про адміністративне правопорушення.

Проте до такого висновку суди частково дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права, з таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Як встановлено судами, позивача, листом начальника Миколаївського міського управління Ленінського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області № 17/2428 від 7 квітня 2010 року, повідомлено про те, що згідно комп'ютерної бази МВС України він 26 липня 2009 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 185-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач вважає дії МВС, щодо внесення вищевказаної інформації до інформаційно-пошукової системи неправомірними, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку діям відповідача суди зазначали, що належним доказом, який буде доводити внесення відповідачем до бази даних відомостей про складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, а не про притягнення його до адміністративної відповідальності, є витяг із зазначеної бази даних.

Проте, такий доказ відповідачем не надано, а тому суди дійшли висновків про обґрунтованість позовних вимог, оскільки МВС не довело правомірності своїх дій.

Разом з тим, суди не звернули увагу на те, що на час внесення відповідачем відомостей до інформаційно-пошукової системи стосовно ОСОБА_4 спірні правовідносини були врегульовані також наказами Міністерства внутрішніх справ України від 18 липня 2003 року № 786 «Про створення Інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ України» та від 17 листопада 2003 року № 1395 «Про інформаційні системи органів внутрішніх справ України».

Так, у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень не наведено посилання на вищевказані нормативні акти, а також не надано належної правової оцінки діям відповідача з урахування приписів таких.

Таким чином, судами попередніх інстанцій не враховано вищезазначені обставини справи, а їх рішення не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало