Справа № 2-а/1970/3219/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 р. № 876/3304/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань: Щерби С.Б.

представника позивача - Панаса Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» до Державної фінансової інспекції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

встановив:

13.09.2012 Комунальне підприємство теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» - правонаступник Тернопільського обласного комунального підприємства теплових мереж «Тернопільтеплокомуненерго» звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Тернопільській області у якому просить визнати протиправною скасувати вимогу № 19-07-13-14/5307 від 21.08.2012 «Про усунення порушень фінансової дисципліни» щодо повернення зайво одержаних коштів субвенцій на погашення заборгованості з різниці в тарифах з централізованого опалення, що надані населенню за період з 1 жовтня 2009 року по 31 грудня 2010 року в сумі 828597,50 грн, а також щодо коригування обсягу завищеної невідшкодованої різниці в тарифах з централізованого опалення на позабалансовому рахунку 04 «Непередбачені активи й зобов'язання» бухгалтерського обліку підприємства в сумі 2 763 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що при проведенні ревізії, не враховано кількість теплової енергії, відпущеної юридичним особам для опалення гуртожитків, в яких мешкає певна категорія населення. На думку позивача, поза увагою ревізорів залишились звіти про постачання теплової енергії (за формою № 1-теп) за 4-й квартал 2009 року і за 2010 рік, де у рядку № 27, відповідно до пп. 2.3.6. п. 2.3. Інструкції щодо заповнення форми державного статистичного спостереження № 1-теп «Звіт про постачання теплоенергії», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 17.08.2004 № 482, зазначаються дані про відпуск теплової енергії на комунально-побутові потреби. Крім того, слід звернути увагу на те, що при складанні звітності за формою № 1С в обревізований період, в розділі чистий дохід від реалізації послуг населенню (гр. 7 + гр. 12 + гр. 13) відображено доходи, отримані від реалізації послуг теплопостачання населенню і гуртожиткам на суму 1 127,7 тис. грн без ПДВ, в тому числі гуртожитки - 458,4 тис. грн за 4-й квартал 2009 року та 3253,1 тис. грн, в тому числі гуртожитки - 1 273,9 тис. грн. Водночас, у рядку № 2 звітності за формою № 1С зазначено про кількість теплової енергії, відпущеної населенню без урахування кількості теплової енергії, відпущеної юридичним особам для опалення гуртожитків. Крім того, позивач вважає, що у акті ревізії безпідставно зазначено про включення до розрахунку фактичної собівартості виробництва теплової енергії підприємством зайвих виплат працівникам підприємства надбавок за суміщення посад, заробітної плати за час перебування у відрядженні, відпускних, компенсацій за невикористану відпустку та нарахувань на них за 2010 рік в сумі 65 880,0 грн. (в тому числі відрахування 16 708,0 грн.) та виробничих премій за 2010 рік в сумі 107 285,0 грн. (в тому числі відрахування 7818,0 грн).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув хоча належним чином повідомлений про його дату, час та місце, що підтверджується наявною у справі розпискою, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведеного у його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевірив матеріали справи та обговоривши підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Тернопільського обласного комунального підприємства теплових мереж «Тернопільтеплокомуненерго» (правонаступником якого є комунальне підприємство теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго»).

За результатами ревізії складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 01.10.2011 по 01.04.2012 та в частині використання коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування за період з 01.10.2009 по 31.12.2010 (Т.1 а.с. 10-31).

На підставі висновків акта ревізії, відповідно до листа Державної фінансової інспекції в Тернопільській області від 21.08.2012 № 19-07-13-14/5307 Тернопільському обласному комунальному підприємству теплових мереж «Тернопільтеплокомуненерго» пред'явлено вимоги «Про усунення порушень фінансової дисципліни» серед яких містилися вимоги щодо повернення зайво одержаних коштів субвенцій на погашення заборгованості з різниці в тарифах з централізованого опалення, що надані населенню за період з 1 жовтня 2009 року по 31 грудня 2010 року в сумі 828597, 50 грн., а також щодо коригування обсягу завищеної невідшкодованої різниці в тарифах з централізованого опалення на позабалансовому рахунку 04 «Непередбачені активи й зобов'язання» бухгалтерського обліку підприємства в сумі 2 763 000 грн.(Т.1 а.с. 8-9).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем оскаржувана вимога прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, однак з інших підстав.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення виявлених порушень та недоліків, виявлених під час ревізії. При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 7 жовтня 2014 року (№ 21-368а14).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому підстави для скасування оскарженої постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі № 2-а/1970/3219/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 10.04.2015.