Справа № 2а-2888/09/0870
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2015р. м. Київ К/9991/40019/11

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Карась О.В. - головуючий, судді Олендер І.Я., Рибченко А.О.,

при секретарі судового засіданні Гончар Н.О.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області (далі - Інспекція)

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2009

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2011

зі справи № 2а-2888/09/0870

за позовом відкритого акціонерного товариства «Завод Південгідромаш» (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 05.02.2003 № /1-640/10/23-1, згідно з яким позивачеві визначено податкове зобов'язання із земельного податку в сумі 201 245,17 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово. Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.04.2009 ухвалені у справі судові акти було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з метою дослідження усіх обставин, які слугували підставою для оспорюваного донарахування, та надання цим обставинам правової оцінки.

За наслідками нового розгляду справи постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2009, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2011, позов задоволено. У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з того, що при обчисленні суми земельного податку, який підлягає сплаті позивачем, податковим органом було протиправно застосовано коефіцієнт індексації 2,04 замість коефіцієнту 1,13. Також судами було перевірено правильність здійсненого позивачем розрахунку земельного податку із земельних ділянок, на яких розташовані належні Товариству будівлі, виходячи з їх площ, строків використання та фактичного цільового призначення.

Посилаючись на невідповідність висновків судів вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам даної справи, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові акти та повністю відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що сума земельного податку обчислювалась Інспекцією на підставі кадастрових даних щодо грошової оцінки земель.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято Інспекцією за наслідками проведення перевірки на предмет дотримання Товариством вимог податкового законодавства за період з 01.01.2000 по 01.07.2002. Результати цієї перевірки викладені в акті від 11.11.2012 № 274, в якому відображено висновок Інспекції про невідповідність обчисленого позивачем земельного податку даним щодо грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням коефіцієнту індексації. Також, за твердженням Інспекції, позивач безпідставно використав податкову пільгу при сплаті земельного податку із земельної ділянки, на якій розташований будинок культури ім. Островського, що використовується не за цільовим призначення. Крім того, під час перевірки Інспекція дійшла висновку про невиконання позивачем обов'язку зі сплати земельного податку із земельних ділянок під житловими будинками, розташованими по вул. Червоній, 30, по вул. Черняхівського, 9, 13, 15, 17, 19, по вул. Кірова-Героїв Сталінграду, по Мелітопольському шосе, 6, 8, 10, 12, 14.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про плату за землю» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Статтею 13 названого Закону передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно зі статтею 36 Земельного кодексу України (який діяв до 20.11.2001) використання землі на Україні є платним. Власники землі та землекористувачі щорічно сплачують плату за землю у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначаються залежно від якості та місцеположення земельної ділянки виходячи з кадастрової оцінки земель. Орендар сплачує за землю орендну плату, розмір якої встановлюється за угодою сторін у договорі оренди. Порядок оподаткування і середні ставки земельного податку та граничні розміри орендної плати за землю встановлюються Верховною Радою України.

Статтею 196 Земельного кодексу України (який діяв з 20.11.2001) грошову оцінку земельних ділянок визначено складовою частиною державного земельного кадастру.

Згідно з частинами другою, третьою статті 201 цього Кодексу залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо.

Як встановили суди, грошова оцінка земельної ділянки Товариства була визначена Державним науково-дослідним і проектним інститутом містобудування Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України станом на 01.01.1998 у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України 23.03.1995 № 213 «Про Методику грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів».

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 № 783 було затверджено Порядок проведення індексації грошової оцінки земель, згідно з яким грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення індексується станом на 1 січня поточного року на коефіцієнт, що визначається за формулою: Кі = [І - 10] : 100, де І - середньорічний індекс інфляції року, за результатами якого проводиться індексація.

Якщо значення Кі не перевищує одиниці, індексація не проводиться (пункт 1).

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що грошова оцінка земель за межами населених пунктів, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, (крім земель під торфородовищами, наданими підприємствам торфовидобувної промисловості, земель під водою, земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення та лісових земель), за 1996 - 1999 роки індексується станом на 1 січня 2000 р. на коефіцієнт 2,04, який визначається виходячи з добутку коефіцієнтів індексації за 1996 рік - 1,703, за 1997 рік - 1,059, за 1998 рік - 1,006 та за 1999 рік - 1,127.

Якщо грошову оцінку зазначених земель було проіндексовано за 1996 та 1997 роки на коефіцієнт 1,80 (1,703 х 1,059), то ця оцінка підлягає індексації за 1998 - 1999 роки на коефіцієнт 1,13 (1,006 х 1,127).

У розгляді цієї справи суди встановили, що розбіжність між обчисленою позивачем сумою земельного податку та сумою цього податку, визначеною Інспекцією, виникла у зв'язку з тим, що Товариством використовувався коефіцієнт індексації 1,13, тоді як відповідач наполягає на необхідності застосування коефіцієнту 2,04.

Втім, за наслідками дослідження обставин даної справи суди встановили, що при обчисленні грошової оцінки земельних ділянок м. Бердянська станом на 01.01.1998 Державним науково-дослідним і проектним інститутом містобудування Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України було враховано коефіцієнти індексації за 1996 та 1997 роки у розмірах, відповідно, 1,703 та 1,059 (що підтверджується листом цієї установи від 02.08.2002 № 264).

На підставі цього суди дійшли цілком об'єктивного висновку про правомірність застосування позивачем коефіцієнту індексації 1,13 при обчисленні земельного податку.

Пунктом 4 статті 12 Закону України «Про плату за землю» від земельного податку звільнені вітчизняні заклади культури, науки, освіти, охорони здоров'я, соціального забезпечення, фізичної культури та спорту, спортивні споруди, що використовуються ними за цільовим призначенням.

Керуючись наведеним законодавчим приписом, суди з'ясували, що при обчисленні земельного податку із земельної ділянки, на якій розташований будинок культури ім. Островського, позивачем було пропорційно враховано площі цього приміщення, які використовуються не за цільовим призначенням (здаються в оренду іншим суб'єктам господарювання), та застосовано розглядувану податкову пільгу лише відносно тієї частини земельної ділянки, що відповідає площі будівлі, яка використовувалася за цільовим призначенням.

По переліченим об'єктам житлового фонду суди встановили грошову оцінку відповідних земельних ділянок, визначили коефіцієнт індексації, який підлягав застосуванню, та на підставі цього дійшли висновку про правильність обчисленого та перерахованого Товариством земельного податку з цих ділянок.

З урахуванням викладеного суди цілком правомірно задовольнили даний позов, скасувавши оспорюване податкове повідомлення-рішення Інспекції.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, покладених в основу прийняття рішень зі спору. Фактично ці доводи спрямовані на перевстановлення обставин даної справи, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки висновки судів ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах та відповідають вірному правозастосуванню, то підстав для скасування оскаржуваних постанови та ухвали судів першої і апеляційної інстанцій та задоволення касаційних вимог Інспекції не вбачається.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2009 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2011 зі справи № 2а-2888/09/0870 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.В. Карась
судді:І.Я. Олендер
А.О. Рибченко