Справа № 2а/1770/2177/2012
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/2177/2012

08 квітня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув,

відповідача1: представник не прибув,

відповідача2: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне, до Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області
про визнання дій неправомірними, стягнення коштів, -
ВСТАНОВИВ :

29.05.2012 року ОСОБА_2 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області про визнання неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Рівне щодо відмови в поверненні ОСОБА_2 помилково отриманого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів в сумі 6140,00 грн. та стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Держаного казначейства України в Рівненській області на користь ОСОБА_2 суму помилково сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції з відчуження легкового автомобіля у розмірі 6140,00 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року, позов задоволено повністю. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Рівне щодо відмови в поверненні ОСОБА_2 помилково отриманого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів в сумі 6140,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Держаного казначейства України в Рівненській області на користь ОСОБА_2 суму помилково сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції з відчуження легкового автомобіля у розмірі 6140,00 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.02.2015 року касаційна скарга Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне задоволена частково, постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2012 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року скасовані. Справа направлена на новий розгляд до Рівненського окружного адміністративного суду.

27.03.2015 року протокольною ухвалою суду було виключено Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області із складу третіх осіб та залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області до участі у справі як самостійного відповідача.

Позивач в судове засідання не прибула, до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі.

Позовні вимоги обгрунтовані наступним.

5 березня 2012 року ОСОБА_2 було набуто право власності на автомобіль марки KIA SPORTAGE. 07.03.2012р. при реєстрації даного транспортного засобу у ВРЕР ДАІ м. Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області, вона була змушена сплатити, передбачений Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій" від 03.11.1998р. №1740 (далі - Порядок), збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 3-х відсотків від вартості придбаного автомобіля, а саме 6140 гривень, оскільки, без сплати вказаного збору ВРЕР ДАІ м. Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області відмовлялося зареєструвати автомобіль, який їй був потрібний для здійснення професійної діяльності.

21.05.2012 року, відповідно до положень п.5 гл. І Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Державного казначейства України №226 від 10.12.2002р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.12.2002р за N 1000/7288, позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне із заявою, в якій просила надати подання до Управління Державного казначейства в м. Рівне стосовно повернення їй сплачених коштів. Зі змісту відповіді відповідача1 №3022/11 від 24.05.2012 року їй стало відомо, що сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів поверненню не підлягає.

Позивач вважає вищезазначені нормативні документи такими, що суперечать п. 7 ст. 1 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 року № 400/97-ВР, оскільки цим Законом покладений обов'язок зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на осіб лише у випадку відчуження, а не при купівлі автомобілів. Крім того, позивач зазначила, що органи ДАІ здійснюють реєстрацію легкових автомобілів лише за умови сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому позивач вважає, що ці кошти не були сплачені нею добровільно. На підставі вищевикладеного просить суд визнати неправомірними дії відповідача1 щодо відмови в поверненні коштів та стягнути з Державного бюджету України через відповідача2 помилково сплачені 6140,00 грн. збору, а також повернути з Державного бюджету України сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 19.10.2013 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (актовий запис 1582), після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_4 (а.с.124).

У зв'язку з цим, судом допущено заміну неналежного позивача ОСОБА_2 на належного позивача ОСОБА_1.

Відповідачі 1 і 2 участь уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, поважності причин неприбуття не повідомляли.

Керуючись ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе вирішувати справу на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 6 ст. 12 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не забезпечується.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 5 березня 2012 року позивач (покупець) набув право власності на автомобіль марки KIA SPORTAGE, вартість якого згідно рахунку-фактури №714604-Y00582/1 від 05.03.2012р. складає 245600грн. та сплатив збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 6140грн., що підтверджується квитанцією від 07.03.2012 року №К15/7/84.

Так, пунктом 7 статті 1 Закону України від 26 червня 1997 року №400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", визначено виключний перелік осіб - платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, передбачено, що платниками збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Тобто, відповідно до Закону обов'язок зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування покладається на осіб, які відчужують автомобіль.

Відчуження - це перехід прав власності від однієї особи, до іншої. Відчуження проводиться головним чином по волі первинного власника на основі договору з набувачем майна.

Відповідно до п.15 Постанови №1740 суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів сплачується платниками цього збору на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкриті в Управліннях державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, за місцем реєстрації легкового автомобіля.

Натомість, відповідно до пункту 12 Постанови №1740 платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом купівлі легкових автомобілів, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 (пункт 5) зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Зважаючи на зазначену суперечність між законом і підзаконними актами, які порізному врегульовують одне й те саме питання, суд звернув на це увагу, дав оцінку та зробив висновки, виходячи з вимог частини 4 статті 9 КАС України та вищезгаданого роз'яснення Пленуму Верховного Суду України.

Законом України від 26 червня 1997 року №400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №400/97) передбачена сплата збору лише при відчуженні автомобіля, а не при його купівлі (придбанні). За таких обставин, пункт 12 Постанови №1740 не відповідає нормативно-правовому акту вищої сили - Закону, а сплачені позивачем кошти на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 6140,00 грн. підлягають поверненню.

Стосовно визнання дій управління Пенсійного фонду України в м. Рівне неправомірними слід зазначити наступне.

Згідно положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд приходить до висновку, що відмова відповідача1 в поверненні безпідставно отриманого збору з операції з відчуження автомобіля не відповідає вимогам закону, а тому є протиправною.

Відповідно до вимог ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Та обставина, що позивач вимушений був сплатити цей збір, інакше б не зареєстрували автомобіль, судом приймається до уваги, оскільки згідно п.7 п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані у підрозділах Державтоінспекції, забороняється. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів ). Як зазначив позивач, він сплатив збір для того, щоб автомобіль зареєстрували.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в зв'язку з невідповідністю підзаконних актів нормативно правовим актам вищої сили, позивач вимушений був сплатити збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з метою реєстрації автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов належить до задоволення повністю.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то згідно із статтею 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Положенням ст. 90 КАС України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, Постановою КМ № 127 від 22.02.2012 р. внесені зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року, № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", якими вступну частину постанови викладено в новій редакції, зокрема, у додатку до постанови виключено таку позицію як витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, а відтак витрати на правову допомогу позивачу не присуджуються.

Суд зазначає, що на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 12.02.2015 року до участі у справі в якості відповідача залучено державний орган, уповноважений розпоряджатися державними коштами - Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області.

За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Рівне щодо відмови в поверненні ОСОБА_1 помилково отриманого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів в сумі 6140 грн.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 (ід.н.НОМЕР_1) суму помилково сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції з відчуження легкового автомобіля у розмірі 6140 грн. (Шість тисяч сто сорок грн. 00 коп.)

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 107,30 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.