Справа № 821/132/15-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/132/15-а

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Лукянчук О.В.,
судді -Градовського Ю.М.
при секретарі -Дубині Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» (надалі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (надалі - відповідач, ДПІ), в якому просило визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення ДПІ від 05.09.2014 року:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 1041801,25 грн., з яких за основним платежем на 833441,00 грн., за штрафними санкціями на 208360,25 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 42848,35 грн., з яких за основним платежем на 33812,00 грн., за штрафними санкціями на 9036,35 грн.;

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 3570830,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 892707,50 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення на 10359,03 грн., з яких за основним платежем на 7335,22 грн., за штрафними санкціями на 3023,81 грн.;

- № про застосування штрафних санкцій з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 340,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що податкові зобов'язання за спірними повідомленнями-рішеннями нараховані на підставі помилкових висновків акту перевірки від 15.08.2014 року №284/21-03-22-01/37541696, які суперечать положенням податкового законодавства, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у позивача документами.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 19.02.2014 року позовні вимоги задоволені частково. Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення ДПІ від 05.09.2014 року №, №, а в решті позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та винести нову постанову про відмову задоволення позову в повному обсязі.

Позивач постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 05.09.2014 року №, № та № не оскаржував.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту від 15.08.2014 року №284/21-03-22-01/37541696 про результати планової виїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства (надалі - акт перевірки).

За висновками акту перевірки позивачем були допущені наступні порушення податкового законодавства, які вплинули на спірні повідомлення-рішення:

- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.2, п.138.4 ст.138, пп.139.1.1, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.138.10.2, пп.138.10.4, пп.138.10.6 п.138.10 ст.138, п.144.1 ст.144, п.150.1 ст.150 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток у періоді, що перевірявся, на загальну суму 865370,00 грн., у тому числі 2013 рік у сумі 865370,00 грн.;

- п.44.1 ст.44, п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість (рядок 25 декларації) на загальну суму 33812,00 грн., у тому числі: листопад 2013 року на 30980,00 грн., грудень 2013 року на 2832,00 грн.;

- п.44.1 ст.44, п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201 ПК України, що призвело до завищення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 23.1 декларації) та у зменшення податкових зобов'язань наступних звітних (податкових) періодів (рядок 23.2 декларації) на загальну суму 3570830,00 грн., у тому числі: квітень 2012 року на 2752560,00 грн., жовтень 2012 року на 506109,00 грн., січень 2013 року на 293679,00 грн., квітень 2013 року на 15211,00 грн., травень 2013 року на 3271,00 грн.;

- п.50.1 ст.50 ПК України, в результаті чого підприємством у рядку 26 уточнюючого розрахунку з ПДВ від 20.01.2014 року № (період, що уточнюється, - листопад 2013 року) самостійно не нараховано суму штрафу, у зв'язку з виправленням помилки;

- ст.263 ПК України, в результаті чого занижено плату за користування надрами на загальну суму 7335,22 грн., у тому числі: ІІ квартал 2012 року - 670,44 грн., ІІІ квартал 2012 року - 740,61 грн., ІV квартал 2012 року - 1010,45 грн., І квартал 2013 року - 1159,38 грн., ІІ квартал 2013 року - 1076,77 грн., ІІІ квартал 2013 року - 1283,88 грн., ІV квартал 2013 року - 1393,69 грн.;

- пп.263.11.1 п.263.11 ст.263 ПК України, в результаті чого до органу державної податкової служби не надано податковий розрахунок з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ІІ, ІІІ, ІV квартали 2012 року, за І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2013 року;

- п.46.1 ст.46, п.48.1 ст.48, пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.103.9 ст.103 ПК України, в результаті чого до органу державної податкової служби не подано додатки ПН "Розрахунок (звіт) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України" за 2013 рік по компаніях "Bamis Ventures Limited" (Cyprus) та "Neski Ventures Limited" (Cyprus) до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік (вх. № від 03.03.2014 року).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.09.2014 року №, №, якими позивачу збільшено суми грошових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами апеляційного оскарження цих рішень до ГУ ДФС у Херсонській області рішенням останньої від 17.11.2014 року №194/10/21-22-10-06-06 скаргу позивача було задоволено частково: податкове повідомлення-рішення № скасовано в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 30453,00 грн. та штрафної санкції на суму 7613,25 грн., а податкове повідомлення-рішення № скасовано в частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на суму 29003,00 грн. та штрафної санкції на суму 7250,75 грн.. На виконання рішення ГУ ДФС у Херсонській області від 17.11.2014 року №194/10/21-22-10-06-06 ДПІ у м. Херсоні сформувала та надіслала позивачу нові податкові повідомлення-рішення з податку на прибуток та ПДВ від 02.12.2014 року: № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 1003735,00 грн., з яких за основним платежем на 802988,00 грн., за штрафними санкціями на 200747,00 грн., № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 6594,60 грн., з яких за основним платежем на 4809,00 грн., за штрафними санкціями на 1785,60 грн..

З посиланням на положення п.60.1.3 п.60.1 та п.60.4 ст.60 ПК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що податкові повідомлення-рішення від 05.09.2014 року №, № вважаються відкликаними внаслідок прийняття замість них нових повідомлень-рішень від 02.12.2014 року № та №, якими донараховані нові зменшені суму грошових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки податкові повідомлення-рішення від 05.09.2014 року №, № відкликані, то відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування, а тому позовні вимоги ТОВ «ТРЦ Фабрика» в цій частині задоволенню не підлягають.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 року №, яким позивачу зменшено бюджетне відшкодування на загальну суму 3570830,00 грн. у тому числі за квітень 2012 року на 2752560,00 грн., жовтень 2012 року на 506109,00 грн., січень 2013 року на 293679,00 грн., квітень 2013 року на 15211,00 грн., травень 2013 року на 3271,00 грн., а також застосовано штрафні санкції на суму 892707,50 грн., колегія суддів виходить з наступного.

З акту перевірки та з наданого відповідачем розрахунку (т.18 арк.114) вбачається, що підставами для зменшення сум бюджетного відшкодування слугували висновки відповідача про:

- завищення податкового кредиту на 31124,00 грн. за податковими накладними ВАТ «ХБК», щодо яких порушено порядок їх виписки, а саме: дата виписки податкових накладних не відповідає даті первинного документа, що засвідчує факт постачання послуг;

- завищення податкового кредиту на загальну суму 98009,00 грн. по операціям з наступними контрагентами: ТОВ «Рекламне агентство «Кельт» - 774,00 грн., ТОВ «ОСОБА_4» - 8272,00 грн., ФОП ОСОБА_5 - 29280,00 грн., ФОП ОСОБА_6 - 38916,00 грн., ПП «ТРК «ВТВ Плюс» - 6096,00 грн., ПП «Юкон» - 660,00 грн., ПП ОСОБА_7 - 11292,00 грн., ТОВ «Джей-М» - 1260,00 грн., ТОВ «Елвін"» - 792,00 грн., ТОВ «Медіа Група Позитив» - 667,00 грн., які на думку ДПІ не підтверджені належними первинними документами та не мають відношення до господарської діяльності позивача;

- неправомірне віднесення до податкового кредиту сум ПДВ у розмірі 3436828,00 грн. по операціям з ТОВ «Акмебуд», які ДПІ вважає такими, що не були проведені реально.

Висновок про завищення податкового кредиту на сум 31124,00 грн. ДПІ обґрунтовує тим, що отримані позивачем від ВАТ «ХБК» податкові накладні №21 від 14.09.2011 року, №26 від 31.12.2011 року та №27 від 31.12.2011 року виписані з порушенням, оскільки дата їх виписки не відповідає даті складання первинного документа, що засвідчує факт постачання послуг, тобто актів приймання-передачі робіт (надання послуг) №104 від 30.09.2011 року, №131, №132 від 30.12.2011 року.

Як слідує з матеріалів справи, обставини проведених позивачем господарських операції із ВАТ «ХБК», щодо яких був задекларований податковий кредит на сум 31124,00 грн. полягають в тому, що між ТОВ «ТРЦ Фабрика» та ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» укладено договори поруки від 04.10.2011 року №709/2/4 та від 03.01.2012 року №709/2/7 згідно яких Поручитель (ТОВ «ТРЦ Фабрика») поручається перед Кредитором (ПАТ «ЕК «Херсонобленерго») за виконання обов'язків ВАТ «ХБК» щодо сплати зобов'язання ВАТ «ХБК» в сумі 27910,12 грн. - активна електроенергія та 967,43 грн. - реактивна електроенергія, а також в сумі 183231,56 грн. - активна електроенергія та 2547,00 грн. - реактивна електроенергія згідно договору на постачання електроенергії №709 від 17.02.2004 року.

ВАТ «ХБК» складені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.09.2011 року №104, від 30.12.2011 року №131 та №132, а також виписані податкові накладні від 14.09.2011 року №21, від 31.12.2011 року №26 та №27, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та мають всі необхідні реквізити, які передбачені п.201.1 ст.201 ПК України.

Позивач оплатив за електроенергію у безготівковій формі згідно платіжних доручень від 27.10.2011 року №327, від 11.01.2012 року №481, від 11.01.2012 року №480, та включив сплачені суми ПДВ за вищевказаними податковими накладними до складу податкового кредиту січня 2012 року.

Виходячи з приписів ст.ст.198, 201 ПК України, якими врегульовані порядок формування податкового кредиту, а також вимоги до оформлення податкових накладних, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що неспівпадіння дати виписки податкових накладних з датами складання актів здачі-приймання робіт (надання послуг) з інтервалом 16 днів та 1 день не є безумовною підставою для позбавлення права платника податку на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту, а перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції.

Оскільки в даному випадку операції були проведені реально, що не заперечує і ДПІ, а податкові накладні ВАТ «ХБК» від 14.09.2011 року №21, від 31.12.2011 року №26, №27 містять всі необхідні реквізити та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, висновок суду першої інстанції про правомірність віднесення позивачем сум ПДВ за цими податковими накладними до складу податкового кредиту колегія суддів вважає правильним.

Висновок акту перевірки про завищення податкового кредиту на загальну суму 98009,00 грн. по операціям із ТОВ «Рекламне агентство «Кельт», ТОВ «ОСОБА_4», ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ПП «ТРК «ВТВ Плюс», ПП «Юкон», ПП ОСОБА_7, ТОВ «Джей-М», ТОВ «Елвін», ТОВ «Медіа Група Позитив» ДПІ обґрунтовує тим, що позивачем не доведено безпосереднього зв'язку між придбанням у вказаних контрагентів послуг з організації та проведення святкових заходів з господарською діяльністю ТОВ «ТРЦ Фабрика».

На спростування вказаних доводів податкового органу позивачем долучені до матеріалів справи всі первинні документи, які стосуються операцій з придбання позивачем у вказаних контрагентів рекламних послуг та послуг з організації та проведення святкових заходів: договори, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), податкові накладні (т.16, арк.212-213, т.17 арк.1-2, 5-6, 9-10 - стосовно ТОВ «Рекламне агентство «Кельт»; т.17 арк.85-87, 90-92 - щодо ПП «ТРК «ВТВ Плюс»; т.17 арк.110-111- щодо ПП «Юкон»; т.17 арк.125, 137 - щодо ТОВ «Елвін»; т.17 арк.138-140 - щодо ТОВ «Медіа Група Позитив»; т.6 арк.127-128, 131-132, 135-136, 139-140, 146-148, 150-151, 204, 206- 207, 209, 212, 214, 220, 222-223, 225-226, 228, 232, 236-237, 239-241, 246, 248, т.7 арк.1, 3-4, 8-9, 11-12, 14, 22, 27-29, 31-33, 37-38, 40-41, 44, 49, 104-105, 120, 134-135, т.18 арк.157, 165 - щодо ТОВ «ОСОБА_4»; т.17 арк.184-186, 191-193, 199-200, 207-209 - щодо ПП ОСОБА_7; т.6 арк.142-144, 153-160, 165-168, 172-173, 175-176, 178-179, 181-182, 185-185, 188, 190-192, 197-202, 210-211, 229, 231, т.7 арк.15, 17-18, 21, 137-139, 175-177, 191-193, 209-211, 229-231, т.8 арк.4-6, 31-34, 82-83, 85-87, 108-110, 131-133, 144-146, т.18 арк.145, 147, 159, 161 - щодо ФОП ОСОБА_6; т.18 арк.168-175, 177-183, 185-188 - щодо ТОВ «Джей-М»; т.5 арк.56-58, 76-78, 96-98, 115-117, 134-136, т.6 арк.29-31, 64-66, 89-90, 100, т.18 арк.155, 191-193, 201-203, 209-211, 233-235, 240-242 - щодо ФОП ОСОБА_5).

Окрім вказаних договорів та первинних документів, позивачем додатково до актів наданих послуг долучені до матеріалів справи фотозвіти розміщення реклами на біг-бордах щодо послуг ТОВ «Рекламне агентство «Кельт» (т.16 арк.214-215, т.17 арк.2-4, 7-8, 11-12), ефірні довідки та фотознімки ефіру щодо послуг ПП «ТРК «ВТВ Плюс» (т.17 арк.88-89, 93-93) фотозвіти щодо послуг ПП «Юкон» (т.17 арк.116-118); фото звіти щодо послуг ТОВ «Елвін» (т.17 арк.127-136); медіа-план та фотокадри, ефірна довідка щодо послуг ТОВ «Медіа Група Позитив» (т.17 арк.138-140, 141-142); графічні зображення та фотознімки стосовно послуг ТОВ «ОСОБА_4» (т.6 арк.129-130, 133-134, 137-138, 141, 149, 152, 205, 208, 213, 221, 224, 227, 233-235, 238, 242-245, 247, т.7 арк.2, 5-7, 10, 13, 23-26, 30, 34-36, 39, 42-43, 45-48, 106-110, 112-119, 136, т.18 арк.152); фотозвіти стосовно послуг ПП ОСОБА_7 (т.17 арк.187-190, 194-198, 201-206); фотознімки розміщеної реклами за договором із ФОП ОСОБА_6 (т.6 арк.145, 161-164, 169-171, 174, 177, 180, 183-184, 187, 189, 193-196, 203, 230, т.7 арк. 16, 19-20, 140-161, 178-190, 194-208, 212-228, 232-250, т.8 арк.1-3, 7-30, 35-54, 58-75, 84, 88-107, 111-130, 134-143, 147-156, т.18 арк.146, 148, 160, 162); фотозвіти щодо отриманих послуг від ТОВ «Джей-М» (т.18 арк.168-175, 177-183, 185-188); фотознімки розміщеної реклами за договором із ФОП ОСОБА_5(т.5 арк.45-50, 59-75, 79-95, 99-114, 118-133, 137-152, т.6 арк.32-48, 67-88, 101-122, т.18 арк.156, 194-200, 204-208, 212-215, 219-232, 236-239, 243-246).

Факт оплати позивачем наданих вказаними контрагентами послуг у безготівковому порядку підтверджується долученими до справи виписками з банківського рахунку позивача.

Суд першої інстанції визнав помилковими доводи податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму 98009 грн. по операціям і придбання у вказаних контрагентів рекламних послуг та послуг з організації та проведення святкових заходів, зазначивши наступне.

Одним із основних видів діяльності ТОВ «ТРЦ Фабрика» є надання в оренду приміщень. Для підвищення інтересу, попиту, приваблення покупців, відвідувачів та потенційних орендарів до ТОВ «ТРЦ Фабрика» позивачем укладалися договори на розміщення реклами, яка допомагає відвідувачам (громадянам) асоціювати окремі магазини торгівельного центру з іміджем та назвою ТРЦ "Фабрика", та на проведення промо-акцій. Така реклама та промо-акції були націлені на залучення уваги, інтересу потенційних відвідувачів торгівельно-розважального центру. Зовнішня реклама сприяє росту відвідувачів, що в свою чергу збільшує ріст та обсяги продажів, ефективного ведення господарської діяльності орендарями за рахунок залучення (збільшення) відвідувачів в торгівельно-розважальному центрі, що є одним із факторів, який впливає на розмір орендної плати. Більшість договорів оренди містять умови щодо залежності розміру орендної плати від обороту у процентному відношенні. Тобто, орендна плата за користування об'єктом оренди складається з фіксованої орендної плати (мінімальної) та розрахункової плати від обороту , який залежить від суми отриманих грошових коштів від реалізації товарів та послуг орендарів на об'єкті оренди.

На підтвердження ефективності проведення реклами та промо-акцій позивачем надано суду відповідний розрахунок, з якого вбачається збільшення відвідувачів (потенційних покупців) ТРЦ «Фабрика», що в свою чергу призвело до збільшення доходу позивача у вигляді орендної плати. Тому необхідність отримання рекламних послуг та послуг з організації та проведення святкових заходів безпосередньо пов'язане з господарською діяльністю позивача та направлене на отримання доходу.

Дослідивши в судовому засіданні надані позивачем документи по операціям із вказаними контрагентами, суд першої інстанції дійшов висновку, що ці операції повністю підтверджені первинними бухгалтерськими документами, а податковий кредит за цими операціями сформовано позивачем правомірно на підставі належних податкових накладних.

Також суд першої інстанції звернув увагу на той факт, що висновки акту перевірки про завищення податкового кредиту по відносинах з вищевказаними контрагентами стали підставою як для зменшення суми бюджетного відшкодування згідно податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 року №, так і для донарахування грошових зобов'язань з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 року №. Ці висновки оскаржувалися позивачем в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Херсонській області, рішенням якої від 17.11.2014 року №194/10/21-22-10-06-06 (т.1 арк.124) в цій частині скаргу задоволено частково.

Зі змісту цього рішення слідує, що податковим органом вищого рівня, яким є ГУ ДФС у Херсонській області, визнано правомірним формування позивачем податкового кредиту по операціям із придбання послуг у ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ПП ОСОБА_7 та ТОВ «Джей-М». В той же час, ці висновки вплинули лише на часткове скасування податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 року № про донарахування позивачу ПДВ, і не вплинули на скасування податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 року № про зменшення позивачу бюджетного відшкодування.

Даний факт говорить про те, що сам податковий орган спростував висновки акту перевірки стосовно завищення позивачем податкового кредиту по операціям із ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ПП ОСОБА_7 та ТОВ «Джей-М», суми ПДВ за якими увійшли до розрахунку бюджетного відшкодування, зменшеного податковим повідомленням рішенням від 05.09.2014 року №.

Проаналізувавши всі надані позивачем документи по операціях із вказаними контрагентами, а також зміст рішення ГУ ДФС у Херсонській області від 17.11.2014 року №194/10/21-22-10-06-06 колегія суддів дійшла висновку, що в діях позивача не вбачається порушень приписів п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201 ПК України під час формування податкового кредиту за операціями із вказаними контрагентами, а викладені судом першої інстанції висновки щодо цих операцій є правильними.

Наведені в акті перевірки твердження про неправомірність формування податкового кредиту на суму 3436828,00 грн. за результатами господарських операцій з ТОВ «Акмебуд» ДПІ обґрунтовує тим, що в порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» акти готовності об'єкта до експлуатації не підписані субпідрядниками - ТОВ «БК «Будресурс-Інвест» та ТОВ «Уніка-Буд», які безпосередньо виконували будівельно-монтажні роботи, що на думку ДПІ свідчить про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Акмебуд» в частині виконаних тих робіт, які виконувались цими субпідрядниками.

Суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність тверджень ДПІ про завищення позивачем податкового кредиту по операціям із ТОВ «Акмебуд» на суму 3436828,00 грн. зазначивши, що акти готовності об'єкта до експлуатації не є документом, який підтверджує правомірність формування податкового кредиту, а згідно Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" є лише документом, на підставі якого здійснюється приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту; факт відповідність закінчених будівництвом об'єктів проектній документації підтверджений відповідними, які видані Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Херсонській області; надані позивачем первинні документи по операціям із ТОВ «Акмебуд» відповідають вимогам законодавства та підтверджують правомірність формування позивачем податкового кредиту по операціям із цим контрагентом; докази фіктивності операцій між позивачем та ТОВ «Акмебуд» відповідачем не надано.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правильними з огляду на наступне.

Відповідно до п.14.1.181 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

За змістом ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм закону, відсутність первинних документів, які підтверджують проведення господарських операцій (платіжні документи, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо) безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за такими операціями до валових витрат та до податкового кредиту.

На стор.6-9 акту перевірки ДПІ підтверджує наявність у позивача первинних документів по операціям із ТОВ «Акмебуд», і не висуває до них зауважень стосовно їх змісту та оформлення.

Крім того, копії договорів та первинних документів по цим операціям позивач долучив до матеріалів даної справи.

Так, з наданих позивачем документів вбачається, що 29.03.2011 року між ТОВ «ТРЦ Фабрика» (Замовник) та ТОВ «Акмебуд» (Підрядник) укладено договір підряду на виконання будівельно-ремонтних робіт №3 (т.4, арк.89-91), яким передбачено виконання будівельно-ремонтні роботи в комплексі будівель та споруд, що розташований за адресою: м.Херсон, вул.Залаегерсег, 18.

Також 30.06.2011 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Акмебуд» (Підрядник) укладено договір підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт №7 (т.4, арк.92-95), за яким замовник повинен виконати і здати в установлений строк ремонтно-будівельні роботи в Комплексі будівель та споруд, що розташований за адресою: м.Херсон, вул.Залаегерсег, буд.18.

15.06.2012 року сторонами внесено зміни до договору підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт №7 від 30.06.2011 року, відповідно до яких договір підряду набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2013 року включно (т.4, арк.96).

10.02.2012 року між ТОВ «ТРЦ Фабрика» та ТОВ «Акмебуд» укладено додаткову угоду №1 на виконання будівельно-монтажних робіт другої та третьої черг будівництва об'єкту «ТРЦ Фабрика», що розташований за адресою: м.Херсон, вул.Залаегерсег, 18 (т.4, арк.97).

На виконання умов договорів ТОВ «Акмебуд» виконало ремонтно-будівельні роботи, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, підсумковими відомостями ресурсів (витрати-по факту), податковими накладними (т.3 арк.203-250, т.4 арк.1-52, 61-88, 102-250, т.5 арк.1-41, т.8 арк.183-230, т.9 арк.1-212, т.10 акр.1-246, т.11 арк.1-227, т.12 арк.1-212, т.13 арк.1-244, т.14 арк.1-248, т.15 арк.1-249, т.16 арк.1-75).

Розрахунки між сторонами проведено у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями (т.17 арк.210-250), банківськими виписками (т.18 арк.86-107).

Факт того, що ТОВ «Акмебуд» на момент проведення операцій з позивачем мало право на виписку податкових накладних і було зареєстровано як платник податку на додану вартість, не оспорюється відповідачем ні в акті перевірки, ні в ході розгляду справи.

Досліджені судом обставини формування позивачем податкового кредиту по операціям із ТОВ «Акмебуд», а також первинні документи по цим операціям свідчать про відсутність з боку позивача порушень вимог Податкового кодексу України в частині віднесення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених в складі вартості послу в адрес ТОВ «Акмебуд».

Факт виконання цим контрагентом по послуг проведення ремонтно-будівельні робіт в Комплексі будівель та споруд, що розташований за адресою: м.Херсон, вул.Залаегерсег, буд.18 підтверджений як належними первинними документами, так і документами контролюючих органів, якими прийняті ці будівлі в експлуатацію, зокрема, сертифікатами Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області ІУ №35, серії ХС №6, серії ХС №8, серії ІУ №43, якими засвідчено відповідність закінчених будівництвом об'єктів проектній документації та підтверджено готовність до експлуатації(т.16 арк.76-79).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст актів готовності об'єкта до експлуатації, зокрема відсутність в них підписів та печаток субпідрядників ТОВ «БК «Будресурс-Інвест» та ТОВ «Уніка-Буд», не є тою обставиною, яка позбавляє позивача права на формування податкового кредиту і не доводить факту фіктивність операцій між позивачем та ТОВ «Акмебуд».

Також суд першої інстанції обґрунтовано послався на результати проведених іншими податковими органами перевірок ТОВ «Акмебуд» стосовно операцій із ТОВ «БК «Будресурс-Інвест» та ТОВ «Уніка-Буд», а саме: довідки ДПІ у Оболонському районі м.Києва від 17.07.2012 року №604/22-1/30440935, ДПІ у Ворошиловському районі м.Донецька від 31.01.2012 року №77/23-2/36559037, акт планової виїзної перевірки ТОВ «Акмебуд» від 01.03.2013 року №212/22-6/30440935, якими не встановлено в діях ТОВ «Акмебуд» порушень податкового законодавства при здійсненні операцій з ТОВ «Уніка-Буд» та ТОВ «БК «Будресурс-Інвест».

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 року № про зменшення ТОВ «ТРЦ Фабрика» суми бюджетного відшкодування, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції в частині скасування цього податкового повідомлення-рішення є законною та не підлягає скасуванню.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення, колегія судді виходить з наступного.

Згідно акту перевірки ДПІ вважає, що позивачем занижено податкові зобов'язання по платі за користування надрами у сумі 7335,22 грн., оскільки на балансі позивача обліковуються дві артезіанські свердловини №20-219, №20-22, глибина яких становить понад 100 м, і з яких у 2011-2013 роках позивачем видобуто корисних копалин (підземні води) 81958 куб. м, у тому числі: у 2012 році - 27056 куб. м, у 2013 році - 54902 куб., а тому крім плати за спеціальне водокористування, позивач повинен сплачувати ще і плату за користування надрами.

Суд першої інстанції з такими висновками ДПІ не погодився, зазначивши, що ТОВ «ТРЦ Фабрика» в силу приписів ст.ст.262, 263 ПК України та ст.23 Закону України «Про надра» не є платником плати за користування надрами, не має спеціального дозволу на користування надрами, а отримало дозволи на спеціальне водокористування, тобто є платником збору за спеціальне використання води; позивач не видобуває корисні копалини (воду) з метою провадження господарської діяльності, тобто, для її реалізації чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність; отримана вода використовувалася позивачем для господарсько-побутових потреб в об'ємах, які не перевищують встановленої законодавством норми середньодобового забору води в кількості 300 куб. м на добу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.262 ПК України плата за користування надрами - загальнодержавний платіж, який справляється у вигляді: плати за користування надрами для видобування корисних копалин; плати за користування надрами в цілях, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин.

Згідно пп.263.1.1 п.263.1 ст.263 ПК України платниками плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб'єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об'єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об'єктах (ділянках) надр.

Відповідно до пп.263.11.1 п.263.11 ст.263 ПК України платник плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, визначена відповідно до підпункту 263.1.4 пункту 263.1 статті 263 цього Кодексу, до закінчення граничного строку подання податкових розрахунків, визначеного розділом II цього Кодексу, та за формою, встановленою відповідно до статті 46 цього Кодексу, подають за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, а при видобуванні вуглеводневої сировини, що дорівнює календарному місяцю, податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин до контролюючого органу.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ТРЦ Фабрика» не має спеціального дозволу на користування надрами, а отримало дозволи на спеціальне водокористування від 15.02.2012 року № Укр 7261-ХРС та від 15.02.2013 року № Укр 8039-ХРС, видані Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Херсонській області.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, платником плати за користування надрами для видобування корисних копалин, є особа, яка зареєстрована суб'єктом господарювання та має спеціальний дозвіл на користування надрами, однак позивач не має спеціального дозволу на користування надрами, а отримав лише дозволи на спеціальне водокористування, а тому позивач є платником збору за спеціальне використання води. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами не є тотожним дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про надра» землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого окрім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовує надра для господарських і побутових потреб.

Середньодобовий забір позивачем води не перевищує встановленої законодавством норми - 300 куб. м на добу, що підтверджується звітами позивача форми 2 ТП за ІІ, ІІІ, ІV квартали 2012 року, за І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2013 року, згідно яких середньодобовий забір води за ІІ, ІІІ, ІV квартали 2012 року складає 96,82 куб. м, за І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2013 року - 150,12 куб. м..

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ТОВ «ТРЦ Фабрика» не є платником плати за користування надрами, а тому не повинно подавати до контролюючого органу податкові розрахунки з плати за користування надрами.

Таким чином, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про скасування податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 року №.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за неподання додатку ПН "Розрахунок (звіт) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України" до декларації з податку на прибуток підприємств, колегія суддів зазначає, що постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про скасування цього рішення не була оскаржена сторонами.

Колегія судді вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для скасування цього податкового повідомлення-рішення, оскільки як видно з матеріалів справи позивачем у 2013 році здійснювались виплати доходів нерезидентам "Bamis Ventures Limited" (Cyprus) та "Neski Ventures Limited" (Cyprus), однак до контролюючого органу позивачем не подавались додатки ПН "Розрахунок (звіт) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України" до декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік. Ці обставини не заперечуються і позивачем.

Обов'язок позивача подавати вказані розрахунки передбачений п.103.9 ст.103 ПК України та Наказом Міністерства доходів і зборів України від 30.12.2013 року №872, а відповідальність за їх неподання передбачена п.120.1 ст.120 ПК України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки ТОВ «ТРЦ Фабрика» не подавало до контролюючого органу додатки ПН "Розрахунок (звіт) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України" до декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік по двох нерезидентах, то відповідачем правомірно застосовані штрафні санкції у розмірі 340,00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 року №.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 квітня 2015 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський