Справа № 705/1490/15-а
Суддя: Гончарук В. М.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 705/1490/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гончарук В.М. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, в якому просив визнати відмову територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області у виплаті йому вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 7 липня 2010 року у редакції на день виповнення йому 65-річнгого віку протиправною та зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області виплатити йому вихідну неоподатковану допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, посилаючись на те, що постановою Верховної Ради України № 59-VIII від 25.12.2014 року він звільнений з посади судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.12.2014 року, у зв'язку із звільненням з посади судді, відрахований зі штату Уманського міськрайонного суду Черкаської області з 31.12.2014 року. Згідно ч.1ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№ 2453-VI від 07.07.2010 року), судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, але йому відповідач у виплаті допомоги відмовив з посиланням на те, що на день прийняття Верховною Радою України постанови про його звільнення (25.12.2014 року) стаття 136 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010 року втратила чинність відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, тому вважає дії відповідача неправомірними, оскільки відповідно вимог п.2 ч.4 статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, який його обрав, у разі досягнення ним 65 років, а згідно ч.1 статті 102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№ 2453-VI від 07.07.2010 року) суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним 65 років. Він не може здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення 65 років (ч. 4 статті 102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Оскільки йому виповнювалось 65 років 03.12.2013 року тому він, заздалегідь до цієї дати, відповідно до п. 9 ч. 5 статті 126, статті 131 Конституції України та статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», подав звернення Вищій раді юстиції про внесення подання про звільнення його з посади судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області у зв'язку з поданням заяви про відставку та заяву Верховній Раді України про звільнення його з посади судді зазначеного суду у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 статті 126 Конституції України, але під час розгляду 30.03.2014 року проекту Постанови (номер 4346-3) про звільнення суддів у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до п.9 ч.5 статті 126 Конституції України його звільнено не було. Не здійснюючи свої повноваження зі здійснення правосуддя після 03.12.2013 року він продовжував виконувати адміністративні повноваження голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області, на посаду якого був призначений рішенням Вищої ради юстиції № 200/0/15-11 від 05.04.2011 (наказ № 16-К від 06.04.11 року) та Верховною Радою України 08.04.2014 року прийнятий Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» № 1188-VII, який набрав чинності 10.04.2014 року. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень з наступного дня набрання чинності цим Законом, він вважається таким, що звільнений з адміністративної посади голови суду, тому наказом № 14-К від 22.04.2014 року його обов'язки голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області припинено.

Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27.03.2014 року, яким скасовано статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VIвід 07.07.2010 року, набрав чинності лише з 01.05.2014 року, тобто не тільки після припинення його повноважень як судді, але і після звільнення його з адміністративної посади голови суду (22.04.2014 р.) Тому позбавлення його права на вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою відповідно до Закону, який діяв на день виповнення йому 65 річного віку є незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Тривалий період його звільнення не залежав від його дій чи бездіяльності хоч за цей час Верховною радою України було прийнято багато Законів, в тому числі і тих, які понижують соціальні стандарти для суддів всупереч нормам Конституції України, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Порушення його права на отримання вихідної допомоги підтверджується також тим фактом, що 12 лютого 2015 року прийнятий закон № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд», який набирає чинності з 28 березня 2015 року і яким передбачена вихідна допомога судді у зв'язку з відставкою, тому лише судді, які вийшли у відставку в період з 1 травня 2014 року по 28 березня 2015 року такого права не мають, що є незаконним і не справедливим.

Представник відповідача територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області 31 березня 2015 року надіслав на адресу суду заперечення на адміністративний позов в якому вказав, що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області не погоджується з заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 та просить відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.102 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п'яти років, а відповідно до статті 100 цього Закону суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України за поданням Вищої ради юстиції.

Постанова про звільнення з посади судді ОСОБА_1 у зв'язку з виходом у відставку прийнята Верховною Радою України 25.12.2014 року, на час прийняття цієї постанови стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила свою чинність згідно з Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-УІІ.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. Цією ж статтею на голову суду покладено обов'язок видавати на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ, що прямо вказує на відношення вказаного повноваження до категорії адміністративних повноважень голови суду.

Судді, функціонуючи в державній системі влади, перебувають у певних трудових відносинах із судовою установою, де вони працюють, виконуючи свої посадові обов'язки. Отже, судді перебувають у «певних трудових відносинах» із головою суду, який є керівником такого державного органу.

Акт про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади є правовою підставою для виникнення або закінчення конкретних трудових відносин особи як судді з державою. У таких відносинах роботодавцем є держава, а на голову суду покладається обов'язок оформити ці відносини та встановити початковий або кінцевий момент їх виникнення з призначенням, пов'язаних з цим, відповідних виплат.

Наказ голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області «Про відрахування зі штату Уманського міськрайонного суду судді ОСОБА_1» від 31.12.2014 № 64-К, що був надісланий на виконання до територіального управління ДСА України у Черкаській області, не містить зобов'язання здійснити виплату судді ОСОБА_1, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Поряд з цим у цьому наказі є зобов'язання припинити виплату щомісячного грошового утримання працюючого судді та здійснити виплату компенсації за невикористану відпустку.

Враховуюче викладене у територіального управління ДСА України у Черкаській області на час звільнення судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1, у зв'язку з виходом у відставку, були відсутні нормативні підстави для здійснення йому виплати вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 05.04.2011 № 82 територіальне управління ДСА України у Черкаській області є територіальним органом ДСА України, що як бюджетна установа, згідно з Законом України «Про джерела фінансування органів державної влади» та Бюджетним кодексом України фінансується виключно за кошти Державного бюджету України в межах, передбачених Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік. Усі рахунки територіального управління ДСА України у Черкаській області відкриті в органах Державної казначейської служби України. Виконання зобов'язань ТУ ДСА України у Черкаській області здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з його рахунків.

Згідно з частинами першою, другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Бюджетні призначення встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань.

Згідно з статтею 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів, розподіляє та доводить до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, яким є територіальне управління ДСА України у Черкаській області, у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань та затверджує їх кошторис.

Бюджетні асигнування на здійснення виплат вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою суддям, які вийшли у відставку, на 2015 рік головним розпорядником коштів не доводились, оскільки здійснення таких виплат не передбачено діючим законодавством.

З вказаних підстав територіальне управління ДСА України у Черкаській області вказало, що не самостійне в своїх повноваженнях щодо здіснення ОСОБА_1, як судді, який вийшов у відставку, виплати вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований, підтверджений доказами, тому підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини, що позивач ОСОБА_1 12.06.1999 року, Указом Президента № 479/99 від 05.05.1999 року був призначений суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області та Постановою Верховної Ради України № 59-VIII від 25.12.2014 року був звільнений з посади судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку, дані факти підтверджуються записами в трудовій книжці ОСОБА_1 та Постановою ВР України № 59-VІІІ від 25 грудня 2014 року.

Наказом голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.12.2014 року, у зв'язку із звільненням з посади судді, ОСОБА_1 відрахований зі штату Уманського міськрайонного суду Черкаської області з 31.12.2014 року.

21.01.2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді на підставі Закону України від 28.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким ч. 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в редакції, яка і передбачає такий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді.

Згідно ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№ 2453-VI від 07.07.2010 року), який діяв по 27 березня 2015 року (дня набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в новій редакції) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області відмовило позивачу у виплаті допомоги з посиланням на те, що на день прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (25.12.2014 року) стаття 136 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010 року втратила чинність відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, що підтверджується листом територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області № 322-02/15 від 02.02.2015 року.

Зазначена відмова є неправомірною, оскільки відповідно до вимог п.2 ч.4 статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, який його обрав, у разі досягнення ним 65 років, а згідно ч.1 статті 102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним 65 років. Також позивач не може здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення 65 років, як вказано в ч.4 статті 102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

03.12.2013 року ОСОБА_1 виповнилося 65 років та він заздалегідь до цієї дати, відповідно до п. 9 ч. 5 статті 126, статті 131 Конституції України та статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», подав звернення Вищій раді юстиції про внесення подання про звільнення його з посади судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області у зв'язку з поданням заяви про відставку та заяву Верховні Раді України про звільнення його з посади судді зазначеного суду у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 статті 126 Конституції України, тобто позивач виконав свій обов'язок щодо порядку подання заяви про відставку. Але всупереч зазначеним нормативно-правовим актам дане звернення не було розглянуте 30.03.2014 року, що підтверджується проектом Постанови (номер 4346-3) про звільнення суддів у зв'язку з поданням заяви про відставку на підставі п.9 ч.5 статті 126 Конституції України та позивача звільнено не було.

Після 03.12.2013 року ОСОБА_1 не здійснюючи свої повноваження зі здійснення правосуддя, продовжував виконувати адміністративні повноваження голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області, на посаду якого був призначений рішенням Вищої ради юстиції № 200/0/15-11 від 05.04.2011 (наказ № 16-К від 06.04.11 року).

Верховною Радою України 08.04.2014 року прийнятий Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» № 1188-VII, який набрав чинності 10.04.2014 року.

Згідно Прикінцевих та Перехідних положень з наступного дня набрання чинності цим Законом, позивач вважається таким, що звільнений з адміністративної посади голови суду та наказом № 14-К від 22.04.2014 року обов'язки голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області було припинено, тому 24.04.2014 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області про призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки, фактично був уже не пов'язаний з роботою в суді. В зв'язку з тим, що позивач не міг надати акт Верховної Ради України про звільнення на підставі якого видається наказ про відрахування зі штату суду, позивачу було відмолено листом управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області № 4766/05 від 30.04.2015 року.

Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27.03.2014 року, яким скасовано статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року, набрав чинності лише з 01.05.2014 року, тобто не тільки після припинення ОСОБА_1 повноважень як судді, але і після його звільнення з адміністративної посади голови суду.

Стаття 1 Конституції України проголошує, що України є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 19 ч.2 Основного Закону приписує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 3 статті 22 Конституції України застерігає, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Із загального змісту статті 22 Конституції України можна зробити висновок, що права і свободи людини і громадянина в нашій державі можуть тільки розширюватись, удосконалюватись, але ніяким чином не звужуватись.

На зазначене вказують і рішеннях Конституційного суду України у справах про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 року № 4-рп (2007) та про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання від 11.10.2005 року (2005), що Конституція України не допускає будь-яких обмежень у правах судді на заробітну плату, пенсію, щомісячне довічне грошову утримання, тощо.

Забезпечення гідного статусу життєвого рівня є обов'язком держави, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, належне матеріальне та соціальне забезпечення судді, як гарантія його незалежності приписане і статтею 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 127 Конституції України та статтею 53 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» обмежують суддю у поєднанні своєї діяльності з підприємницькою або адвокатською діяльністю, будь-якою іншою оплачуваною роботою.

Зазначені обмеження держава гарантувала компенсувати шляхом виплати допомоги при виході судді у відставку, підвищення заробітної плати, пенсії тощо.

Таким чином, скасувавши статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з прийняттям Законів України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27.03.2014 року, «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VII від 28.12.2014 року, держава порушила соціальні стандарти для суддів, які були нею гарантовані, при цьому залишивши чинними обмеження мати додаткові доходи від своєї праці.

Згідно статей 23, 25 Загальної Декларації прав людини, кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої, та її сім'ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення, але цього всього держава незаконно позбавила позивача.

Тривалий період звільнення позивача не залежав від його дій чи бездіяльності хоч за цей час Верховною Радою України було прийнято багато законів, в тому числі і тих, які понижують соціальні стандарти для суддів всупереч норм Конституції України.

Верховною Радою України 12.02.2015 року прийнятий Закон України № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, який набирає чинності з 28.03.2015 року, яким також передбачена вихідна допомога судді у зв'язку з відставкою.

Посилання представника відповідача на обставини викладені в запереченні на позовну заяву не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки голова суду в наказі від 31 грудня 2014 року № 64-К про відрахування зі штату Уманського міськрайонного суду судді ОСОБА_1, не мав правових підстав вказувати про зобов'язання територіального управління ДСА України в Черкаській області здійснити виплату судді Маринчуку М.П., який вийшов у відставку, вихідної неоподатковуваної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тому і звернувся позивач до суду з даним позовом, в зв'язку з тим, що тільки в судовому порядку можуть бути відновлені порушені права позивача і голова суду не вправі брати на себе такі повноваження.

Щодо посилання представника відповідача про неможливість ТУ ДСА в Черкаській області здійснити виплату позивачу вихідної неоподатковуваної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, суд вважає необхідним зазначити, що у відповідності до ч.5 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, територіальне управління ДСА України є юридичною особою, має печатку Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс і рахунки в органах Державного казначейства України, тому є належним відповідачем у даній справі та має відповідні повноваження на виконання даного рішення суду.

Враховуючи те, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню частина 1 ст. 136 Закону № 2453 від 7 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів», а отже дії відповідача щодо відмови позивачу у виплаті ОСОБА_1 вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є противоправними, адже порушують права та інтереси позивача гарантовані Конституцією України.

Таким чином, суд встановив, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає за необхідне визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню - шляхом визнання відмови Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області у виплаті ОСОБА_1 вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою неправомірною та незаконною, зобов'язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 вихідну неоподатковувану допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою .

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.22 Конституції України, ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, Закону України № 192-VIIІ «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задоволити.

Визнати відмову територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області у виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги, як судді у зв'язку з відставкою відповідно до частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року у редакції станом на день виповнення йому 65-річного віку - протиправною.

Зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації у Черкаській області, відповідно до частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року у редакції, чинній станом на 03.12.2013 року, виплатити ОСОБА_1 вихідну неоподатковувану допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 73 гривні 08 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня отримання її копії сторонами у справі, шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Суддя