Справа № 826/9224/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 квітня 2015 року 17:00 № 826/9224/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Савченко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовом Державної фінансової інспекції України
до Державного підприємства «Інформаційний центр»
про зобов'язання виконати п. 3 та п. 4 вимоги від 19.11.2013 №08-14/1783

за участю:

від позивача - Конепуд Д.В.;

від відповідача - не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Державна фінансова інспекція України (далі по тексту - позивач, ДФІ України) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» (далі по тексту - відповідач, ДП «Інформаційний центр»), в якому просить суд:

зобов'язати ДП «Інформаційний центр» виконати п. 4 вимоги ДФІ України від 19.11.2013 №08-14/1783, а саме: «у порядку встановленому чинним законодавством стягнути з колишнього Генерального директора Підприємства ОСОБА_2 та головного бухгалтера ОСОБА_3, які допустили виявлені порушення, кошти в сумі 19 952,5 тис. грн. та здійснити відповідні перерахунки з державними цільовими фондами на суму 6 903,5 тис. грн.»;

зобов'язати ДП «Інформаційний центр» виконати п. 3 вимоги ДФІ України від 19.11.2013 №08-14/1783, а саме: «стягнути з колишнього Генерального директора Підприємства ОСОБА_2, першого заступника Генерального директора ОСОБА_4 та голових бухгалтерів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які допустили виявлені порушення, кошти у сумі 3 223,7 тис. грн.».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, зокрема не відшкодовано матеріальні збитки, а тому, керуючись пунктом 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» ДФІ України листом від 19.11.2013 №08-14/1783 було направлено ДП «Інформаційний центр» письмову вимогу про усунення порушень. 28.01.2014 до ДФІ України від відповідача надійшов лист від 27.01.2014 №01-03/297, зі змісту якого, на думку позивача, вбачається, що пункти 3 та 4 вимоги щодо усунення виявлених ревізією порушень не виконано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2014 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на 15.07.2014.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2014 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 23.07.2014.

У подальшому розгляд справи відкладався на 06.08.2014.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.08.2014 зупинено провадження у справі до одержання ДП «Інформаційний центр» від органу досудового розслідування інформації про долучення до матеріалів кримінального провадження №0000345 цивільного позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2015 поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 15.04.2015.

В судовому засіданні 15.04.2015 представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, подавши клопотання про відкладення розгляду справи, яке відхилено судом у зв'язку з його необґрунтованістю.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 15.04.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Державною фінансовою інспекцією України відповідно до ухвал Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2013 та від 17.10.2013 на підставі направлень від 09.10.2013 №2069, від 10.10.2013 №№2080, 2081, 2082 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Інформаційний центр» за період з 01.01.2012 року по 30.06.2013. Висновки ревізії викладені в акті від 05.11.2013 №08-21/21.

Так, під час проведення ревізії встановлено, зокрема, що в порушення п. 12 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» списання недійсних бланків, вартість яких не відшкодована суб'єктами надання послуг, призвело до нанесення збитків ДП «Інформаційний центр» на загальну суму 3 223,7 тис. грн.

Крім того, у ході ревізії було виявлено, що в порушення Положення про преміювання працівників Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (додаток до Колективного договору №1), на підставі наказів ДП «Інформаційний центр» нараховано та виплачено премію працівникам підприємства на загальну суму 19 952 540,97 грн. та нараховано до державних цільових фондів 6 903 579,17 грн., чим нанесено матеріальної шкоди підприємству на загальну суму 26 856 120,14 грн., у тому числі без забезпечення дохідної частини плану підприємства від основної діяльності у січні 2013 року на суму 997 041,40 грн., що підтверджено даними бухгалтерського обліку.

У подальшому, у тому числі наведені висновки, слугували підставою для направлення відповідачу 19.11.2013 письмової вимоги у вигляді листа №08-14/1783, пунктами 3 та 4 якої ДП «Інформаційний центр» зобов'язано:

- стягнути з осіб, задокументованих в акті ревізії, які допустили виявлені порушення, кошти в сумі 3 223,7 тис. грн. (абз. 6 п. 3 вимоги);

- у порядку, встановленому чинним законодавством, стягнути з посадових осіб, задокументованих в акті ревізії, які допустили порушення, кошти в сумі 19 952,5 тис. грн. та здійснити відповідні перерахунки з державними цільовими фондами на суму 6 903,5 тис. грн. (абз. 5 п. 4 вимоги).

На виконання вимоги контролюючого органу 27.01.2014 відповідачем направлено позивачу лист №01-03/297, в якому зазначено, що Головним слідчим управлінням МВС України було порушено кримінальне провадження №0000345, відомості про яке внесено до ЄРДР від 19.09.2013 щодо колишніх посадових осіб ДП «Інформаційний центр». При цьому відповідач повідомив, що вжити заходи щодо стягнення коштів з посадових осіб, що допустили виявлені порушення, у повному обсязі підприємство зможе після завершення кримінального провадження №0000345 та надання правової оцінки діям таких осіб.

За результатами вивчення зазначеного листа позивач дійшов висновку про невиконання відповідачем вимоги від 19.11.2013, що і зумовило звернення до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Положеннями Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ визначено правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, закріплено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи (далі по тексту - Закон № 2939-ХІІ).

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Статтею 4 Закону № 2939-ХІІ закріплено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Основні функції органу державного фінансового контролю, яким є позивач, закріплені в статті 8 названого Закону. Так, до таких функцій віднесено, зокрема:

1) здійснення державного фінансового контролю та контроль за:

- виконанням функцій з управління об'єктами державної власності;

- цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів;

- цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії;

- складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету;

- станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів;

- усуненням виявлених недоліків і порушень;

2) вжиття в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

На реалізацію наведених функцій статтею 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надається право, зокрема:

- перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо);

- пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені положення Закону № 2939-ХІІ узгоджуються з приписами пункту 50 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі по тексту - Порядок №550).

Згідно з пунктами 45 та 46 названого Порядку у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

У той же час, відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 2939-ХІІ лише законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Розглядаючи питання про можливість стягнення матеріальної шкоди, про яку йдеться у пунктах 3, 4 вимоги, суд виходить з такого.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011 (далі по тексту - Положення) Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

ДФІ України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення ДФІ України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону №2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2014 року у справі №21-332а14, яка в силу положень ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

У справі, яка розглядається, ДФІ України пред'явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії. При цьому пункт 3 та пункт 4 вимоги вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом звернення з позовом до підконтрольної установи про виконання вимоги.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки (постанови Верховного Суду України від 15.04.2014 у справі №21-40а14, від 13.05.2014 у справі №21-89а14 та від 28.10.2014 у справі №21-462а14).

Аналіз чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду України дає підстави для висновку, що письмові вимоги органу фінансового контролю, в яких міститься припис про стягнення чи відшкодування шкоди, прийняті за результатами ревізій, у ході яких встановлені нецільове або неефективне використання коштів підконтрольними установами, повинні виконуватися шляхом добровільного повернення підконтрольними установами надмірно витрачених коштів або шляхом звернення контролюючого органу до суду з відповідним позовом.

Виходячи з вказаного, суд вважає за необхідне зазначити, що за своєю правовою природою збитки, виявлені органом державного фінансового контролю, є встановленим у ході перевірки фактом нецільового використання бюджетних коштів.

Згідно ст. 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів; бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Відповідно до п. 50 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, в якому передбачено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення:

притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю;

порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства;

звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства;

застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Отже, законодавцем було виділено як окремі заходи для усунення порушень, виявлених у ході ревізії: звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів; стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

При цьому, на думку суду, обов'язковою до виконання може бути вимога, оформлена у вигляді зобов'язання підконтрольної установи вжити заходи щодо повернення бюджетних коштів, використаних не за призначенням, вчинити дії щодо усунення порушень, які спричинили нецільове використання бюджетних коштів. У той же час, вимога, яка містить припис про стягнення чи відшкодування підконтрольною установою шкоди чи збитків у конкретно встановленому розмірі, може бути виконана останньою добровільно або шляхом звернення органу державного фінансового контролю з позовом про стягнення збитків.

Тому позовні вимог вимоги ДФІ України про стягнення шкоди (збитків) задоволенню не підлягають.

При цьому судом враховується, що, як вбачається зі змісту листа Головного слідчого управління МВС України від 31.03.2015 №13/3/2-2235д, 06.08.2014 до СУ ГУ МВС України надійшов цивільний позов ДП «Інформаційний центр» про відшкодування майнової шкоди в сумі 3 223,7 тис. грн. та 19 952,5 тис. грн. з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який було долучено до матеріалів кримінального провадження №0000345.

Згідно ч. 1 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи відповідачем вчинено всі необхідні дії з виконання викладених в пунктах 3, 4 вимоги ДФІ України від 19.11.2013 №08-14/1783, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позивачем не доведено у повному обсязі правомірність заявлених вимог, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України присудженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Державної фінансової інспекції України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Катющенко