Справа № 2а-3640/10/1570
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року м. Київ К/800/2100/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси до Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод будівельно-обробних машин» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод будівельно-обробних машин» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси (далі УПФ) звернулося до суду з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод будівельно-обробних машин» (далі Товариство), яке є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсії, призначеної відповідно до пунктів «а», «б»-«з» частини першої статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1788-XII) працівникам за Списком № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - список № 2), за період з 1 січня по 1 жовтня 2010 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства на користь УПФ заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах в розмірі 118 881,35 грн. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх рішення частково скасувати і у задоволених позовних вимог, щодо відшкодування спірних витрат з виплати пенсій в розмірі 19240,25 грн. відмовити. У решті задоволення позовних вимог Товариством рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи спір сторін зводиться до вимоги позивача зобов'язати відповідача відшкодувати витрати з випалити пільгових пенсій, виплачених у тому числі громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за роботу, передбачену списком № 2, право на яку ними отримано після 1 січня 1992 року. При цьому, позивач оскаржує власне право на зазначений вид пенсії, і як наслідок відсутність підстав для спірного відшкодування, оскільки після 1 січня 1992 року обов'язковою умовою для призначення такої пенсії у розумінні статті 13 Закону 1788-XII, є проведення атестації робочих місць. Тому, посилаючись на відсутність проведення цієї атестації та не підтвердження особливого характеру праці зазначених осіб на підприємстві, Товариство просить визнати відсутність права УПФ стягувати спірні витрати.

Оскільки оскаржуваними судовими рішеннями у задоволенні позовних вимог щодо понесених позивачем витрат з виплати пільгової пенсії громадянці ОСОБА_4 відмовлено, і у цій частині рішення позивачем не оскаржене, колегія суддів вважає необхідним переглядати судові рішення на предмет законності задоволення позовних вимог в межах доводів касаційної скарги відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги суди попередніх інстанцій на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що обов'язок підприємств та організацій з відшкодування спірних витрат, понесених ПФУ після 1 січня 2004 року, не пов'язаний із датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу (до чи після набрання чинності Законом № 1058-IV).

При цьому, задовольняючи позовні вимоги у частині спірних витрат з відшкодування пенсій, виплачених громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суди обґрунтовано виходили з вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили підтверджене право на таке відшкодування, а тому ці обставини не потребують доказуванню при розгляді цієї справи.

Так, за правилами пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 400/97-ВР) Підприємство зобов'язане відшкодувати управлінню ПФУ витрати на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах працівнику за списком № 2.

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону № 1058-IV в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону № 1058-IV. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності Законом № 1058-IV.

На момент набрання чинності Законом № 1058-IV питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII, було врегульовано Законом № 400/97-ВР, відповідно до пунктів 1 та 2 статті 1 якого, відповідач є платником збору на обов'язкове державне пенсійне забезпечення.

Згідно абзацу четвертого пункту 1 статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону № 1788-XII до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону.

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону № 400/97-ВР встановлено ставку на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Враховуючи наведенні положення законодавства правильними є висновки судів щодо обов'язку Товариства відшкодувати УПФ витрати на виплату і доставку пенсії, призначеної відповідно до пункту «б»-«з» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII колишнім працівникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за списком № 2.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи Товариства, як на підставу відмови у позові, про відсутність даних щодо проведення атестації робочих місць по вказаним особам, оскільки згідно з частиною 2 пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємств, організацій. В разі не проведення атестації, якщо працівник набув права на призначення пенсії на пільгових умовах, то роботодавець зобов'язаний провести атестацію його робочого місця в повному обсязі.

Тому такі посилання Товариства є безпідставними і предмету спору сторін не стосуються.

Отже, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод будівельно-обробних машин» відхилити, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало