Справа № 815/6891/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 р. Справа № 815/6891/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.
при секретаріПолянській А.М.

за участю сторін:
ТОВ „Агро-Дар"Комендантов Г.Г. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Саратської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Дар" до Саратської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановиЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до Саратської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Дар" задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Саратської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 29.07.2014 року.

Саратська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволені позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, відповідач зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи було неповно і не всебічно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «АГРО-ДАР» зареєстровано 18.12.2002 року Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області, (а.с. 9). Підприємство знаходиться на обліку платників податків у Саратській ОДПІ.

В період з 23.04.2014 року по 16.05.2014 року на підставі наказів Саратської ОДПІ №222 від 18.04.2014 року та №258 від 08.05.2014 року, направлень на проведення перевірки від 23.04.2014 року №225 та № 226, головними податковими ревізорами-інспекторами відділу податкового аудиту Саратської ОДПІ Базан Н.П. та Чумаченко Г.В. було проведено позапланову виїзну перевірку правильності нарахування та своєчасності перерахування до бюджету податку на прибуток та податку на додану вартість ТОВ «АГРО-ДАР» за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року».

За результатами перевірки складено акт №535/2200/32272111 від 30.05.2014 року, у висновках якого зазначено про порушення позивачем вимог пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України та ч.1 ст.203, ч.1 ст. 215, п.1 ст.216, ст. 228 Цивільного кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток за 2013 рік в сумі 302974,00 грн. (а.с. 10-25).

При проведенні перевірки відповідачем враховано податкову інформацію, відображену в акті ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві №790/26-55-22-02/35919954 від 14.08.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Булавка» щодо підтвердження господарських відносин за період з 01.01.2012 року по 30.06.2013 року» (а.с. 72-79).

На підставі висновків акту перевірки №535/2200/32272111 від 30.05.2014 року Саратською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № від 29.07.2014 року про збільшення ТОВ «АГРО-ДАР» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі: 302974,00 грн. - основний платіж та 151487,00 грн. - штрафні санкції (а.с. 26).

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України) він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.133.1 ст. 133 ПК України платниками податку з числа резидентів є, зокрема, суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 135.1 ст. 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 ст.138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п. 138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тому витрати підприємства при здійсненні господарської діяльності та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість повинні бути підтверджені первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, та є правовою підставою для формування податкового обліку платника податків.

Між ТОВ «АГРО-ДАР» (покупець) та ТОВ «Булавка» (постачальник) були укладені договори постачання товару від 01.03.2013 року №1 та №2.

Факт отримання товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-ДАР» у березні-травні 2013 року товару за зазначеними договорами від підприємства-контрагента ТОВ «Булавка», а також здійснення розрахунків за отримані товари був підтверджений позивачем: податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, даними бухгалтерського обліку підприємства, платіжними дорученнями, які були надані підприємством та досліджені органом доходів і зборів під час проведення документальної виїзної перевірки позивача у квітні-травні 2014 року. При цьому, будь-яких зауважень щодо зазначених первинних документів позивача податковим органом в акті перевірки зазначено не було.

Як вбачається з акту перевірки №535/2200/32272111 від 30.05.2014 року, висновок про наявність порушення податкового законодавства з боку позивача у вигляді завищення позивачем витрат та відповідно заниження податку на прибуток по взаємовідносинам з підприємством-контрагентом ТОВ «Булавка», було зроблено податковим органом лише на підставі інформації, зазначеної в акті ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві №790/26-55-22-02/35919954 від 14.08.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Булавка» щодо підтвердження господарських відносин за період з 01.01.2012 року по 30.06.2013 року». В зазначеному акті на підставі службової інформації відділу податкової міліції зазначено про відсутність реального здійснення господарських операцій цим підприємством, у зв'язку з відсутністю підприємства за місцезнаходженням. Крім того, податковим органом враховано наявність в провадженні СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області матеріалів досудового розслідування по ТОВ «Булавка», внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000006 від 13.01.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України. Згідно протоколу допиту свідка, проведеного в межах зазначеного досудового розслідування, директор ТОВ «Булавка» ОСОБА_8 фінансово-господарську діяльність особисто не вів, податкову та бухгалтерську звітність не підписував (а.с. 126-131).

Зазначене, на думку апелянта, свідчить про те, що господарські операції з постачання товару між ТОВ «АГРО-ДАР» та підприємством-контрагентом ТОВ «Булавка» не мають реального характеру та спрямовані на здійснення операцій з метою штучного формування витрат та податкового кредиту; а тому, за твердженням відповідача, наданими ТОВ «АГРО-ДАР» до перевірки первинними документами не підтверджується фактичність здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та ТОВ «Булавка».

У суді першої інстанції представник позивача проти зазначених висновків відповідача заперечував та зазначив, що при укладанні договорів із вказаним контрагентом, позивач діяв з належною обачністю та обережністю щодо обрання контрагента та здійснення господарської діяльності. Ним було перевірено відомості щодо реєстрації ТОВ «Булавка» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, знаходження на податковому обліку в податкових органах. Договори постачання підприємством-контрагентом фактично виконувалися, про що складались відповідні первинні документи, які після того, як товар був фактично прийнятий посадовими особами ТОВ «АГРО-ДАР» від виконавців контрагента, були підписані уповноваженими особами підприємств, результати цих господарських операцій відображались у бухгалтерському обліку підприємства. Товар, придбаний у ТОВ «Булавка» був використаний позивачем в межах власної господарсько-виробничої діяльності. Первинні документи, на підставі яких позивачем сформовано витрати по взаємовідносинам із ТОВ «Булавка» в бухгалтерському обліку підприємства, були відповідно до вимог податкового законодавства складені та оформлені уповноваженим платником податку на прибуток - товариством з обмеженою відповідальністю «Булавка».

Крім того, у суді першої інстанції, представник позивача наполягав на тому, що витрати з придбання товару у ТОВ «Булавка» за договорами постачання від 01.03.2013 року взагалі не включались позивачем до складу витрат у податковому обліку підприємства у декларації з податку на прибуток за 2013 рік, на підтвердження чого ним було надано до суду письмові докази (а.с. 120;121-122;123-124).

Під час розгляду справи судом також не було встановлено жодних фактичних обставин, що свідчили б про факт невиконання ТОВ «Булавка» своїх зобов'язань за вищезазначеними договорами та відсутність поставки товарів на адресу позивача.

Статтею 83 Податкового кодексу України визначено, що для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

При цьому, податковим органом в ході проведення позапланової виїзної перевірки позивача фактичність постачання товару ТОВ «Булавка» не перевірялась, реальність змін майнового стану ТОВ «АГРО-ДАР» за наслідками взаємовідносин із зазначеним контрагентом не встановлювалась та будь-яких заходів для цього не вживалось.

Посилання апелянта лише на зазначену інформацію ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів в Одеській області щодо ТОВ «Булавка», суд в якості належного обґрунтування правомірності спірного податкового повідомлення-рішення не приймає, з огляду на надані до перевірки та досліджені податковим органом первинні документи на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з поставки товару позивачу.

Будь-яких доказів порушення податкового законодавства ТОВ «Булавка» при здійсненні господарської діяльності з ТОВ «АГРО-ДАР» в досліджуємому періоді (не відображення валових доходів та податкових зобов'язань по господарських операціях з позивачем у податковому обліку підприємства, несплату до бюджету грошових зобов'язань з податку на прибуток чи податку на додану вартість, визнання судом фіктивними договорів постачання від 01.03.2013 року №1 та №2) відповідачем до суду не надано. Крім того наявність таких порушень з боку контрагента позивача, на думу суду, не може бути самостійною та достатньою підставою для висновку про наявність порушень податкового законодавства з боку товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ДАР» при здійсненні ним господарської діяльності, та про відсутність у нього (як покупця послуг у такого контрагента) права на відображення витрат у податковому обліку підприємства.

Така думка суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України з цих питань, викладеною у листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11 та ухвалі від 09.04.2013 року по справі № К/9991/36282/11.

Посилання відповідача на інформацію слідчого органу Головного управління Міндоходів в Одеській області про наявність в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань кримінального провадження №000006 від 13.01.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України за фактом створення фіктивних підприємств, серед яких і ТОВ «Булавка», не може бути розцінено судом в якості належного доказу порушень ТОВ «АГРО-ДАР» податкового законодавства, оскільки приписами ч. 4 ст. 72 КАС України передбачено, що обов'язковими для висновків адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, є тільки вирок суду у кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Крім того, як було встановлено судом під час судового розгляду справи, кримінальних проваджень стосовно посадових осіб ТОВ «АГРО-ДАР» до ЄРДР не вносилось, посадові особи позивача та його контрагентів за фактом здійснення господарської діяльності у 2013 році з ТОВ «Булавка» до кримінальної відповідальності не притягувались. Кримінальне провадження №000006 (на яке йдеться посилання в акті перевірки) на час розгляду адміністративної справи №815/4079/14 до суду не направлено та обвинувального вироку у ньому не винесено.

Сукупність досліджених податковим органом під час проведення перевірки документів, які зазвичай супроводжують виконання операцій такого виду, на думку суду, не могли бути підставою для висновку про їх нездійснення, а відповідачем в порядку виконання обов'язку, визначеного ч.2 ст.71 КАС України, не зазначено суду обставин та не надано доказів, які б спростовували фактичність їх виконання. Контролюючим органом, як суб'єктом владних повноважень, не доведено нереальності цих операцій.

Крім того, в силу приписів податкового законодавства України органам Міністерства доходів і зборів України відповідно до покладених на них функцій та повноважень не надано права визнання в односторонньому порядку господарських правочинів недійними при перевірці діяльності платників податків. ДПІ не надала під час розгляду справи рішення суду, яке набрало законної сили, прийнятого в порядку ст. 234 ЦК України щодо фіктивності правочину між позивачем та його контрагентом. Під час розгляду справи відповідачем також не надано в обґрунтування своїх висновків доводів про суперечність спірних операцій інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, рішень суду про визнання правочину з контрагентом недійсним з цих підстав, як-то передбачено приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України. Відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача та його контрагента, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту надання будівельних робіт, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача по господарським відносинам зі своїм контрагентом були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Обставини фактичності здійснення господарських операцій «АГРО-ДАР» у березні-травні 2013 року з підприємством контрагентом ТОВ «Булавка» за договорами постачання від 01.03.2013 року №1 та №2 були встановлені постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2014 року у справі №815/2694/14, яка набрала законної сили 17.12.2014 року (а.с. 53-62, 115-119).

Судами, крім встановлення обставин фактичності здійснення господарських операцій між підприємствами контрагентами, було також зазначено, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки фіксує лише факт наявності перешкод для здійснення податкового контролю органом доходів і зборів та не може бути належним доказом в підтвердження висновків цього органу про нереальність господарських операцій.

Таким чином, висновки Саратської ОДПІ в акті перевірки №535/2200/32272111 від 30.05.2014 року про заниження позивачем податку на прибуток за березень-травень 2013 року на суму 302974,00 грн. по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Булавка», не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах, що мають суттєве значення та жодним чином не доводять факту порушення позивачем вимог податкового законодавства України.

З цих підстав суд вважає протиправним податкове повідомлення-рішення Саратської ОДПІ № від 29.07.2014 року, що винесене на підставі висновків цього акту перевірки відповідача.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Дар" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги один в один дублюють заперечення на адміністративний позов (а.с. 69) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Саратської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області, - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року по справі № 815/6891/14, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 08 квітня 2015 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук