Справа № 826/117/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 березня 2015 року 16:39 № 826/117/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючої судді Мазур А.С., при секретарі судового засідання Хильницькій В.О., за участю представника позивача Ярмака М.М., представника відповідача Хужина К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про визнання постанови протиправною,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про визнання постанови про накладення штрафу на суму 17000 грн. протиправною в частині визначення максимального розміру відповідальності авіаперевізника, зменшивши розмір відповідальності до 8500,00 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що оскаржувана постанова щодо притягнення авіакомпанії до відповідальності складена формально, без врахування усіх обставин справи та за відсутності безпосередньої вини авіаперевізника.

В позовній заяві позивач просить суд визнати постанову «про правопорушення, пов'язане із здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень» за №227 від 01.12.2014 Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» протиправною в частині визначення максимального розміру штрафу 17000,00 гривень на ПрАТ «Авіакомпанію «Міжнародні Авіалінії України», зменшивши розмір відповідальності до 8500,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначив, що авіакомпанія погоджується з порушенням, зазначеним в оскаржувані постанові, однак заперечує проти визначення максимального розміру штрафу.

Представник відповідача - Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки він безпідставний та необґрунтований.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Як встановлено судом, 22.11.2014Окремим контрольно-пропускним пунктом «Київ» Державної прикордонної служби України складено протокол №921730 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, що полягає у перевезенні 22.11.2014 о 17:30 рейсом №416 за маршрутом «Мюнхен-Київ» у Борисполі без необхідних документів для в'їзду до держави прямування (транзиту) - України, одного пасажира, а саме особи без громадянства Швейцарії ТекеЮсуфа (TekeYusuf), 13.09.1982р.н., документованого проїзним документом особи без громадянства Швейцарії, серії Q №0361179, без візи України, що не дає йому права на в'їзд в Україну.

На підставі даного протоколу відповідачем прийнято постанову №227 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень від 01.12.2014, якою на перевізника ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» накладено штраф у розмірі 17000 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцію та законами України.

Як убачається зі змісту позовної заяви та підтверджено в судовому засіданні представником позивача, ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» погоджується з порушенням, зазначеним в оскаржуваній постанові. За таких обставин, при вирішення спору по суті, судом не досліджувалося наявність/відсутність правопорушення як такого. Разом з тим, позивач просить суд визнати протиправною постанову щодо встановлення максимального розміру штрафу, що застосований до останнього. В обґрунтування зазначеного, представник ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» акцентував увагу на тому, що безпосередньої вини у встановленому правопорушенні, пов'язаного з перевезенням ТекеЮсуфанемає, тому що документи пасажира в Міжнародному аеропорту Мюнхена перевіряються не лише хендлінговим агентом авіакомпанії, але й державними службовцями прикордонної служби Німеччини. Оскільки пасажир був перевезений на рейсі PS 416 - 22.11.14, очевидним є те, що обидві вищезазначені служби під час перевірки документів пасажира дійшли висновку, що він має право на перетин державних кордонів Німеччини та України. Під час проходження контрольних процедур на стійці реєстрації, а також перетинаючи кордон Німеччини, ТекеЮсуф надав дійсний паспортний документ, виданий уповноваженим органом Швейцарії, що містить достовірні дані відносно особи пасажира. Хендлінговий агент авіакомпанії та прикордонна служба Німеччини прийняли рішення про допуск пасажира до перевезення, дійшовши висновку, що наданий ТекеЮсуфомпаспорт є достатнім та належним документом для перетину кордонів України та Німеччини. У подальшому, ТекеЮсуфбув оперативно у день прибуття перевезений авіакомпанією МАУ до початкового пункту відправлення, а саме м. Мюнхена на рейсі PS 415- 23.11.14. Позивач вважає, що сукупність вказаних обставин свідчать про відсутність прямої вини авіакомпанії МАУ та можуть бути розцінені як пом'якшуюча обставина щодо відповідальності авіаперевізника за перевезення на рейсі PS 416- 22.11.14 ТекеЮсуфа. З огляду на зазначене, враховуючи відсутність прямої вини позивача у вчиненому правопорушенні, встановлений максимальний розмір відповідальності відповідачем, на думку позивача, є безпідставним та значно завищеним, а тому може бути зменшений до мінімального.

Пунктом 22 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Так, статтею 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» № 2920-III від 10.01.2002 ( далі - Закон № 2920-III) передбачено, зокрема, що підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення.

З аналізу вказаного, судом убачається, що спеціальним законом, який визначає відповідальність перевізників, що здійснюють міжнародні пасажирські перевезення є Закон № 2920-III. Поряд з цим, останнім визначено градацію відповідальності, а саме штраф від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення. Тобто, вказаний закон не містить розмежування розміру відповідальності (від мінімального до максимального) перевізника в залежності від ступеня вини у вчинені порушення чи будь-яких інших обставин.

В той же час, відповідач зазначив, що розмір штрафу визначається уповноваженою особою на власний розсуд. При встановленні розміру максимального штрафу, що був застосований до позивача, враховувалося те, що протягом 2014 року ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» 78 разів притягувалась до відповідальності за порушення Закону України «Про відповідальність перевізників за здійснення міжнародних пасажирських перевезень», у 47 випадках саме за перевезення в Україну іноземців та осіб без громадянства без візи, при цьому у 24 випадках перевізник був оштрафований у розмірі 8500,00 грн., а у 23 - 17 000,00 грн. на думку відповідача, системність порушень свідчить про небажання перевізником організовувати роботу з виконання вимог чинного законодавства України, а тому уповноваженим органом було застосовано максимальний розмір штрафу - 17 000,00 грн.

Суд додатково зауважує, що за своєю правовою природою повноваження уповноваженого органу щодо встановлення відповідальності перевізників за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, порядку застосування цієї відповідальності є дискреційними, оскільки зазначене питання не віднесено до компетенції суду, а відповідно до Закону № 2920-III є виключною компетенцією уповноваженого органу. Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною постанови №227 від 01.12.2014 щодо встановлення максимального розміру штрафної відповідальності авіаперевізника (позивача) є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Разом тим, покликання позивача на порушення процедурних моментів оформлення протоколу, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову, не тягне за собою наслідки визнання її протиправною, оскільки останньою встановлено порушення, за яке передбачено відповідальність авіаперевізника.

Враховуючи те, що розмір відповідальності (штрафу від мінімального до максимального), який застосовується до авіаперевізника у відповідності до Закону № 2920-III не ставиться в залежність від ступеня вини у вчинені порушення чи будь-яких інших обставин, в той же час як повноваження щодо його визначення є дискреційні.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 9, 71, 159, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя А.С. Мазур