Справа № 804/13951/14
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Мельника В.В. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

встановив:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що правочини, укладені між Позивачем та ТОВ «Дорсет», відповідають приписам чинного законодавства та реально виконані сторонами, що підтверджується первинними документами. Придбаний товар був використаний Позивачем у межах своєї господарської діяльності. При цьому приписи Закону України «Про податок на додану вартість» не ставлять у залежність право платника податку на додану вартість на податковий кредит від факту сплати або несплати податку на додану вартість контрагентами. (а.с.3-8)

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Рішення суду обґрунтовано тим, що факт реальності виконання укладених угод між Позивачем та його контрагентом підтверджується належним чином оформленими документами. Будь-яких розбіжностей відповідно до даних автоматизованої системи співставлення податкового кредиту з ТОВ «Дорсет» у Позивача не встановлено. (а.с.102-104)

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Західно-Донбаська ОДПІ подала апеляційну скаргу, відповідно до якої, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовували тим, що під час перевірки підприємством ненадавалась інформація щодо наявності виробничих потужностей, договорів оренди складських та офісних приміщень. Крім того, надані товарно-транспортні накладні не містять низки реквізитів, у зв’язку з чим неможливо підтвердити факт отримання, транспортування товару від постачальника покупцю. Відповідно до акту перевірки контрагента Позивача ТОВ «Дорсет» також не підтверджено господарські відносини між вказаним підприємством та покупцями. Вказане свідчить про те, що Позивач здійснював взаємовідносини з ТОВ «Дорсет» без мети реального настання правових наслідків. (а.с.107-109).

ТОВ "Павлоград Буддеталь" заперечувало проти задоволення апеляційної скарги. Зазначають, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів та послуг не можуть впливати на дослідження факту реальності господарських операцій між Позивачем та його контрагентом. Вважають, що оскільки поставка товару здійснювалась за умовами DDP, то Позивач не зобов'язаний підтверджувати факт поставки саме товарно-транспортними накладними. При цьому, за наявності всіх інших первинних документів, оформлених належним чином, ненадання товарно-транспортної накладної не може бути єдиною беззаперечною підставою для висновку про нереальність здійснення господарських відносин. (а.с.121-124)

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Павлоград Буддеталь» зареєстроване як юридична особа 06.08.2008 року. (а.с.80)

Уповноваженими працівниками Західно-Донбаської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ “Павлоград Буддеталь” щодо дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ “Дорсет” за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року, за результатами якої складено акт від 09.07.2014 року №121/04-10-22-02-35984515. (а.с.11-21)

Перевіркою встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення розміру податкового кредиту за липень 2013 року на суму 2666,67 грн.

Визнання протиправними та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ “Павлоград Буддеталь”, суд першої інстанції виходив з того, що факт реальності укладених угод між Позивачем та його контрагентом підтверджується належним чином оформленими документами. Будь-яких розбіжностей відповідно до даних автоматизованої системи співставлення податкового кредиту з ТОВ «Дорсет» у Позивача не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі – Положення), забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов’язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач протягом періоду, що перевірявся, мав взаємовідносини з ТОВ “Дорсет”.

Між ТОВ “Дорсет” (Постачальник) та ТОВ “Павлоград Буддеталь” (Покупець) було укладено договір поставки №27/06-13 від 27 червня 2013 року, згідно умов якого Постачальник зобов’язується передати у власність, а Покупець прийняти і оплатити товар, асортимент, кількість, ціна якого визначається в специфікаціях, які оформлюються у вигляді додатків до договору. (а.с.31-33)

Відповідно до Специфікації № 1 від 27.06.2013 р. до договору№27/06-13 від 27 червня 2013 року визначено, що товар поставляється на умовах DDP – станція/склад Покупця, тобто, перевезення товару здійснювалось власним транспортним засобом Постачальника. (а.с.34)

Факт поставки визначеного договором товару підтверджується доданими до матеріалів справи первинними документами, а саме: видатковою накладною від 01.07.2013 р. № 143, податковою накладною № 1 від 01.07.2013 р., банківськими виписками та платіжними дорученнями №647 від 01.07.2013 року та №659 від 02.07.2013 року, товарно-транспортними накладними. (а.с.35-44)

З огляду на встановлені судом обставини та наявні первинні документи, які містять всі необхідні реквізити та відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством для первинних документів, які фіксують факт здійснення господарської операції і до змісту яких у Відповідача претензій не виникало, суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність включення до податкового кредиту сум ПДВ за поставлений контрагентом Позивача – ТОВ “Дорсет” - товар.

Висновки податкового органу щодо нереальності здійснення господарських відносин між Позивачем та його контрагентом були здійснені лише на підставі даних акту перевірки вказаного контрагента, при цьому ніякі порушення (ненадання первинної документації, дефектність первинних документів тощо) з боку Позивача у Акті перевірки податковим органом не зазначались.

При цьому, Податковий кодекс не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. А в силу вимог статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відносно посилань заявника апеляційної скарги на те, що реальність господарських відносин між Позивачем та його контрагентом не можливо підтвердити з огляду на неналежне оформлення товарно-транспортних документів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. п. 11.4, 11.5, 11.6, 11.7 вказаних Правил оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Тобто, наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних може свідчити лише про дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та не свідчать про безтоварність операцій за наявності інших підтверджуючих документів. Відсутність саме товарно-транспортних накладних не є підставою для не включення вартості придбаних товарів до валових витрат та формування податкового кредиту.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а у межах доводів апеляційної скарги підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, 206 КАС України, суд, -

ухвалив :

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у строки, визначені статтею 212 КАС України.

Повний текст ухвали складено 10 квітня 2015 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: О.В. Юхименко