Справа № 825/3482/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3482/14 Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих В.О. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ключковича В.Ю., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагентства України у Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства України у Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову заступника начальника Головного управління Держземагенства у Чернігівській області у наданні дозволу на розробку документації щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 12,3 га та 21,0 га на території Бігацької сільської ради Менського району; відведення земельної ділянки орієнтовною площею 22,5 га; відведення земельних ділянок орієнтовними площами 12,8 га, 12,0 га, 18,0 га, 120 га на території Ленінівської сільської ради;

- зобов'язати відповідача надати відповідні дозволи на виготовлення документації щодо оренди вказаних ділянок, при необхідності припинивши право інших осіб на користування зазначеними земельними ділянками згідно статті 141 Земельного кодексу України;

- винести окрему ухвалу, у якій вказати заступнику начальника Головного управління Держземагенства у Чернігівській області Орловій Н.М. на неприпустимість порушення норм чинного законодавства та встановлених термінів розгляду заяв, та зобов'язати керівництво Головного управління Держземагенства у Чернігівській області притягнути осіб, винних у порушеннях до дисциплінарної відповідальності.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держземагенства у Чернігівській області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_2 від 24.07.2014 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду орієнтовною площею 600 га для ведення фермерського господарства на території Бігацької, Ленінівської та Чапаївської сільських рад Менського району Чернігівської області в строк, визначений Земельним кодексом України.

В іншій частині позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.07.2014 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання йому дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення відібраних ним з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства земельних ділянок зі складу малопродуктивних земель (переважно зачагареної ріллі, випасів та сіножатей) загальною площею до 600 га Бігацької, Ленінівської та Чапаївської сільських рад Менського району Чернігівської області за межами населених пунктів (а.с. 7).

За результатом розгляду вказаного клопотання відповідач в своєму листі від 07.10.2014 № Ю-3833/0-1688/6-14 повідомив позивача про те, що земельна ділянка орієнтовною площею 12,3 га на території Бігацької сільської ради відповідно до матеріалів інвентаризації передбачена для сінокосіння та випасання худоби жителів с. Бігач; на земельній ділянці орієнтовною площею 221,0 га на території Бігацької сільської ради пройшло природне залісення більше ніж 60% в результаті неефективного використання земель, у зв'язку з чим необхідне проведення інвентаризації земель; земельна ділянка орієнтовною площею 22,5 га знаходиться на темно-сірих опідзолених легкосуглинкових ґрунтах, які відносяться до особливо цінних ґрунтів України; земельні ділянки орієнтовними площами 12,8 га, 12,0 га, 18,0 га, 120 га на території Ленінівської сільської ради відносяться до земель колективної власності. Розпорядження даними земельними ділянками відповідно до статті 122 Земельного кодексу України не входить до компетенції Головного управління Держземагенства у Чернігівській області. Крім того було зазначено, що наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою приймається по кожній земельній ділянці окремо (а.с. 8).

Позивач вважає невмотивованою відмову у наданні йому дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення в оренду спірних земельних ділянок, оскільки на його думку, вищенаведені підстави для відмови не передбачені статтею 123 Земельного кодексу України. Крім того, позивач вказує на те, що подане ним клопотання відповідачем розглядалося з перевищенням місячного строку.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з вимогами частини 1 та частини 2 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

До повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, згідно з пунктом а) частини 1 статті 17 Земельного кодексу України, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

За змістом пунктів 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

У заяві зазначаються бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Згідно з частиною 7 статті 7 Закону України "Про фермерське господарство", земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Водночас, статтею ст. 123 ЗК України встановлений порядок надання земель державної власності в користування, який включає в собі надання дозволу на розробку землевпорядної документації, розроблення землевпорядної документації, затвердження землевпорядної документації та укладення відповідного договору.

Тобто, надання земельної ділянки в оренду, зміна цільового призначення (використання) землі це не єдине рішення уповноваженого органу, а цілий порядок, який включає в собі відповідні етапи.

Зокрема рішення про передачу земельної ділянки в оренду приймається виключно на підставі розробленої землевпорядної документації, яка у свою чергу розробляється на у мовах визначених у відповідному дозволі на її розробку.

Зокрема, ч. 3 ст. 123 ЗК України, встановлено обов'язок розглянути відповідне клопотання особи про надання дозволу на розробку землевпорядної документації та визначено, що підставою для відмови у задоволені такого клопотання може бути невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів.

Як було зазначено вище, позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання йому дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду орієнтовною площею 600 га для ведення фермерського господарства на території Бігацької, Ленінівської та Чапаївської сільських рад Менського району Чернігівської області в строк, визначений Земельним кодексом України.

Проте в своєму клопотанні позивач не обґрунтував необхідність отримання ним великих площ земельних ділянок, зокрема, за умови їх подальшого використання для сінокосіння та випасання худоби.

Так, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про фермерське господарство», цей Закон не поширюється на громадян, які ведуть особисте селянське господарство або які використовують земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби.

При цьому, зазначена норма також дає підстави вважати, що фермерське господарство як вид господарської діяльності не включає в себе таку господарську діяльність як сінокосіння та випасання худоби.

Крім того, як було вірно зазначено судом першої інстанції, вказані позивачем земельні ділянки орієнтовно 600 га, які знаходяться на території Бігацької, Ленінівської та Чапаївської сільських рад Менського району Чернігівської області, не є єдиним масивом, а частина цих земельних ділянок, що розташовані на території Ленінівської сільської ради, віднесені до земель колективної власності згідно державного акту № 1-ЧН 000022, виданого КСП ім. Леніна.

За таких обставин, колегія суддів знаходить обгунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

Що стосується висновків суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держземагентства України у Чернігівській області по розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо передачі в оренду спірних земельних ділянок, колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми випливає, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Таким чином, вихід за межі позовних вимог можливий лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Як свідчать матеріали даної справи, клопотання позивача від 24.07.2014р. про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок для ведення фермерського господарства надійшло на адресу відповідача 25.07.2014, однак розглянуте останнім було лише 07.10.2014, що відповідно свідчить про порушення відповідачем вимог частини третьої статті 123 Земельного кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування положення частини 2 статті 11 КАС України, у зв'язку з чим з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держземагентства України у Чернігівській області по не розгляду клопотання ОСОБА_2 від 24.07.2014 про надання йому дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду орієнтовною площею 600 га для ведення фермерського господарства на території Бігацької, Ленінівської та Чапаївської сільських рад Менського району Чернігівської області в строк, визначений Земельним кодексом України.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків В.Ю. Ключкович І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Петрик І.Й.

Ключкович В.Ю.