Справа № 826/3130/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 квітня 2015 року 08:50 № 826/3130/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 - фізична особа - підприємець
до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 30.06.2014 року № 2312-15,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (ФОП) з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 30.06.2014 року № 2312-15, яким позивачці визначено податкові зобов'язання «земельний податок з фізичних осіб» у розмірі 17560,95 грн. (на 2014 рік).

Позивач зазначає, що спірне рішення прийнято тільки на підставі того, що позивач є власником нежитлового приміщення в багатоквартирному житловому будинку. Проте, як зазначає позивачка, не у власність, не в постійне користування чи в оренду будь-яка земельна ділянка їй не передавалася.

Між тим, як зазначено у позові, управління та обслуговування будинку здійснює державне підприємство «Укржитлосервіс», якому земельна ділянка передана у постійне користування для експлуатації та обслуговування багатоквартирних будинків згідно державного акту.

При цьому, позивачка з 15.09.2005 року зареєстрована як фізична особа - підприємець, основним видом діяльності якої є здавання в оренду нерухомого майна. Позивачка зареєстрована як платник єдиного податку, який сплачувався відповідно до встановленого порядку.

У взаємозв'язку з наведеним позивачка зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 297 ПК України звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності. Наведене, як зазначає позивачка, відповідає і змісту Узагальнюючої податкової консультації ДПС, затвердженої наказом № 1051 від 23.11.2012 р.

Вірність такої правової позиції, як зазначає позивач, підтверджується і судовою практикою відносно позивача.

Відповідач, однак, у письмових запереченнях зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, наполягаючи, що відповідно до п. 287.8. ПК України власник нежитлового приміщення (його) частини сплачує до бюджету податок та площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України у судовому засіданні 01.04.2015 р. ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем та зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності 15.09.2005 р. реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1. Місце проживання фізичної особи - підприємця: 01021, АДРЕСА_1.

Позивачка є платником єдиного податку з 01.01.2012 р. із ставкою 5%, група 3. Види діяльності згідно свідоцтва платника єдиного податку - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

До матеріалів справи залучено квитанції про сплату єдиного податку з 1 кв. 2014 р., за 2 кв. 2014 р., за 3 кв. 2014 р., за 4 кв. 2014 р. З боку ДПІ не зазначено претензій щодо повноти та своєчасності сплати єдиного податку. Чинність реєстрації позивачки як платника єдиного податку ДПІ під сумнів не ставиться.

Позивачка є власником нежилого приміщення № 72 цокольного поверху житлового будинку (в літ А) загальною площею 93,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2, що визнається та не заперечується сторонами, підтверджується наявними правовстановлюючими документами. Право власності набуто у 2004 році.

Згідно з Державним актом на право постійного користування землею від 12.03.2002 р., він виданий виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному управлінню господарського управління КМ України та відповідно до якого вказаній особі надано у постійне користування 2,8561 гектарів землі для експлуатації та обслуговування житлових будинків на АДРЕСА_3

Згідно із договором від 21.05.2013 р. № 11/13, укладеним між позивачкою (ФОП ОСОБА_1.) та ФОП ОСОБА_2, вказане приміщення було передано в оренду. Строк оренди - до 27.05.2014 р. Приміщення передано в оренду згідно акту від 21.05.2013 р.

До матеріалів справи надано книгу обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1, в якій відображено надходження виручки за здавання нерухомого майна в оренду з 2013 року.

Крім того, згідно із договором від 21.05.2014 р. № 28/05, укладеним між позивачкою (ФОП ОСОБА_1.) та ФОП ОСОБА_2, вказане приміщення здається позивачкою в оренду. Строк оренди - до 27.05.2015 р. Приміщення передано в оренду згідно акту від 01.07.2014 р. До матеріалів справи надано акти про надання послуг за період з липня 2014 р. по березень 2015 року включно.

До матеріалів справи надано книгу обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1, в якій відображено надходження виручки за здавання нерухомого майна в оренду, починаючи з липня 2014 р.

Крім того, надано акт звірки розрахунків між сторонами вищезгаданого договору за період з липня 2014 р. по березень 2015 року включно.

Між тим, 30.06.2014 р. ДПІ сформовано вищезгадане податкове повідомлення-рішення про визначення позивачці податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» на 2014 рік.

Згідно розрахунку платежів, площа земельної ділянки, відносно якої позивачці нараховано грошові зобов'язання, складає 114 кв.м., грошова оцінка - 1 756 094,91 грн. Земельний податок на рік - 17 560,95 грн. У наданій ДПІ інформації, вищезгаданий будинок побудований у 1935 році, має охоронний номер № 248 та відноситься до об'єктів культурної спадщини Печерського району м. Києва відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міськради народних депутатів від 18.11.1986 р. № 1107 (пам'ятка архітектури).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у т.ч. за порушення у сфері зовнішньо економічної діяльності, є контролюючий орган.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу (п. 286.5. ПК України).

У взаємозв'язку з наведеним та в контексті спірних відносин, слід зазначити, що відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з п. 269.2. ПК України особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Згідно ст. 270 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної та комунальної власності надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Як вже зазначалося, Управління та обслуговування багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 здійснює Державне підприємство "Укржитлосервіс", якому земельна ділянка надано у постійне користування згідно Державного Акту на право постійного користування серії НОМЕР_2 від 12.03.2002 року.

Під час розгляду справи з боку ДПІ в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, не надано жодних доказів того, що позивачка є власником земельної ділянки, або ж наявності відносно неї правовстановлюючого документа на користування вказаною земельною ділянкою. Довідка від 26.06.2006 р. про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (кадастровий номер 76:036:013; розташування: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3) не розкриває вказаної інформації та не містить будь-яких відомостей щодо правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку щодо її врахування на користь позивачки.

При цьому, посилаючись на положення п. 287.8. ПК України, ДПІ не надає будь-яких документально підтверджених відомостей щодо проведення розрахунку з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Між тим, враховуючи те, що позивачка є платником єдиного податку, слід зазначити, що відповідно до п. 291.2. ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Так, відповідно до п/п. 4 п. 297.1. ПК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Разом з цим, відповідно до п/п. 14.1.36. ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво, це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У свою чергу, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями (ст. 3 ГК України).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 140 ГК України надходження від здачі в оренду належать до джерел формування майна суб'єктів господарювання.

Відтак, операції з оренди є за своєю суттю операціями з надання послуг. Орендна плата включає в себе не лише компенсацію витрат, але і відповідний прибуток орендодавця.

Таким чином, операції з надання в оренду нежитлового приміщення підпадають під визначення підприємницької діяльності, а платник єдиного податку - орендодавець - звільняється від сплати земельного податку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка здійснювала у спірний період свою діяльність, як зазначено у свідоцтві та підтверджується договорами та первинними документами, шляхом здавання в оренду власного нерухомого майна з метою отримання прибутку, тобто в рамках здійснення підприємницької діяльності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач взагалі звільнений від сплати земельного податку у зв'язку із здаванням нерухомого майна в оренду, а відтак законних підстав для прийняття оскаржуваного рішення та визначення позивачу відповідного зобов'язання у відповідача не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено обґрунтованості та відповідності вимогам законодавства оскаржуваного рішення, наявності обставин, які б зумовлювали нарахування позивачці податку, а відтак позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення. На відшкодуванні сплаченого судового збору позивачка у позові не наполягала.

Керуючись вимогами статей ч. 2 ст.11, статей 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1; адреса: 01021, АДРЕСА_1) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2014 року № 2312-15, прийняте ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін