Справа № 490/11800/14-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

06 квітня 2015 року м. Київ В/800/1641/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

судді-доповідача Стрелець Т.Г.,

суддів Розваляєвої Т.С.,

Васильченко Н.В.,

Єрьоміна А.В.,

Калашнікової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_5

про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 04 лютого 2015 року у справі №490/11800/14-а (касаційне провадження К/800/4130/15)

за позовом ОСОБА_5

до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого

комітету Миколаївської міської ради

про визнання неправомірною діяльності та стягнення разової грошової

допомоги до 5 травня, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 02 грудня 2014року у справі №490/11800/14-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_5 про стягнення одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік в сумі 3651 грн. відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 лютого 2015 року у справі №490/11800/14-а (касаційне провадження К/800/4130/15) у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 02 грудня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання неправомірною діяльності та стягнення разової грошової допомоги до 5 травня відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою касаційного суду, ОСОБА_5 подав заяву про її перегляд Верховним Судом України.

В обґрунтування заяви зазначає, що в спірних правовідносинах судами неоднаково застосовані положення Постанови Кабінетів Міністрів України №102 від 16 квітня 2014 року «Про деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги», пунктів 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік», Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. В якості прикладів приводить правову позицію колегії суддів, викладену в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2013 року у справі №21-301а13, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2013 року (касаційне провадження К/9991/75302/12).

Згідно статті 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України, який за правилами статей 239-2 та 240 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряє відповідність заяви вимогам цього Кодексу та вирішує питання про допуск справи до провадження.

Відповідно до статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом;

3) порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення Вищим адміністративним судом України незаконного судового рішення з питань, передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

В ухвалі від 04 лютого 2015 року у справі №490/11800/14-а (касаційне провадження К/800/4130/15) Вищий адміністративний суд України погодив правову позицію судів попередніх інстанцій, які відмовляючи в задоволенні позовних вимог керувались пунктами 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік», Постановою Кабінетів Міністрів України №102 від 16 квітня 2014 року «Про деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги», Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Натомість в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2013 року (касаційне провадження К/9991/75302/12) суд касаційної інстанції вказав наступне.

Частиною п'ятою статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що щорічно, до 5 травня, учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Протягом 2010-2011 рр. будь-яких змін до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які б зменшували розмір виплат, не вносилось.

У 2011 році одноразова грошова допомога до 5-го травня виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від "Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань".

Враховуючи наведене судова колегія Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04 лютого 2015 року у справі №490/11800/14-а (касаційне провадження К/800/4130/15) та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2013 року (касаційне провадження К/9991/75302/12) відсутнє різне застосування судами положення Постанови Кабінетів Міністрів України №102 від 16 квітня 2014 року «Про деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги», пунктів 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік», Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Отже, наведені заявником приклади застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин не відповідають вимогам вищезазначених норм, оскільки відсутня обов'язкова одночасна наявність таких складових як тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

В якості прикладу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, заявник приводить постанову Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України.

Стосовно вказаної постанови судова колегія вважає за необхідне наголосити наступне.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику застосування статей 235 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України» від 13.12.2010 року N2 (із наступними змінами та доповненнями) визначено, що судовими рішеннями, на які робиться посилання для підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України, можуть бути рішення таких касаційних судів (інстанцій): Вищого адміністративного суду України, Вищого господарського суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України як касаційної (третьої) інстанції, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України як касаційної (третьої) інстанції, а також рішення апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом України від 22 лютого 2007 року N 697-V "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ". Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним.

Слід ураховувати, що до таких рішень також належать судові рішення, ухвалені судом касаційної інстанції в кримінальних справах, за умови неоднакового застосування судами одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

До зазначених судових рішень не належать рішення Верховного Суду України, ухвалені після 30 липня 2010 року, та судові рішення, ухвалені до 30 липня 2010 року судовими палатами в адміністративних та господарських справах Верховного Суду України і Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України, яка за винятковими обставинами переглядала рішення колегій Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалених у касаційному порядку, а також за винятковими обставинами рішення апеляційних судів як касаційних.

Таким чином, постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2013 року не може бути судовим рішенням, на яке робиться посилання для підтвердження підстав різного застосування судами норм матеріального права, встановлених пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України.

За вказаних обставин підстави для допуску справи до провадження для перегляду судового рішення Верховним Судом України у даній адміністративній справі відсутні.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні заяви про допуск справи №490/11800/14-а до провадження для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 04 лютого 2015 року (касаційне провадження К/800/4130/15).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: