Справа № 826/3239/15
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 квітня 2015 року № 826/3239/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Амельохіна В.В., суддів: Аблова Є.В., Шулежка В.П. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до треті особиКабінету Міністрів України Міністерство юстиції України, Державне підприємство «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень»
провизнання частково нечинною постанову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась з позовом до Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач), треті особи Міністерство юстиції України, Державне підприємство «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень» (далі-ДП «ДІКТЕД»), в якому просить:

- визнати незаконним та нечинним пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» з моменту прийняття в частині віднесення цілісного майнового комплексу державного підприємства «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень» до сфери управління Міністерства юстиції України;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України дати доручення компетентному органу виконавчої влади підготувати проект постанови Кабінету Міністрів України про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень» до сфери управління органу виконавчої влади, завдання діяльності якого, співпадають з функціональним призначенням його державного підприємства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем прийнято з порушенням вимог Господарського кодексу України, Законів України «Про управління об'єктами державної власності», «Про наукову і науково-технічну діяльність» і суперечить положенням низки постанов Кабінету Міністрів України. На думку позивача, передача ДП «ДІКТЕД» до сфери управління Міністерства юстиції України порушує його права та інтереси на подальший розвиток започаткованої ним наукової школи з ідентифікації та поліаспектного економічного аналізу високотехнологічних виробництв України, оскільки Міністерство юстиції України на його думку, як орган управління не може здійснювати управління ДП «ДІКТЕД», діяльністю якого за статутом є вирішення проблем економіки промисловості. Позивач також зазначає, що передача ДП «ДІКТЕД» до управління Міністерства юстиції України, позбавить його належних умов здійснення наукової діяльності, оплати праці та пенсійного забезпечення.

Представник відповідача та третьої особи Міністерства юстиції України заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги не обґрунтовані та безпідставні.

Представник третьої особи ДП «ДІКТЕД» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання не відомі. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Через канцелярію суду надано клопотання, я якому просив розглянути справу без участі представника ДП «ДІКТЕД» та постановити рішення на розсуд суду.

В судовому засіданні 01.04.2015р. суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2015 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», пунктом п'ятим якої віднесено цілісний майновий комплекс державних підприємств «Інформаційно-ресурсний центр» та «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень» до сфери управління Міністерства юстиції.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 6 Конституції України, закріплюючи одну з найважливіших засад правової держави принцип поділу влади, одночасно визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України та підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених у статтях 85, 87 Конституції України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно з п. 1 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України.

Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції та на виконання Конституції та законів України видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання (частина 1 статті 117 Конституції України та частини 1 статті 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України").

За змістом статті 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Частиною першою статті 113, статтею 116 Конституції України та статтею 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, забезпечує виконання Конституції і законів України, актів Президента України, здійснює внутрішню політику держави, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Згідно з положеннями статей 2 та 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" до основних завдань та повноважень Кабінету Міністрів України віднесено, зокрема, забезпечення проведення політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров'я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Статтею 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» (зі змінами та доповненнями) міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України. Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади. Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Згідно з частиною другою статті 41 Закону Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції та законів України здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 117 Конституції та статтею 49 Закону Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України, зокрема, мають члени Кабінету Міністрів України. Проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади. Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Уряду) (стаття 50 Закону).

Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності (частина третя статті 4 Закону).

Частиною першою параграфу 32 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (далі - Регламент) визначено, що проекти актів Кабінету Міністрів України готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, доручень Прем'єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів України, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту.

Так, з метою оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції, раціонального використання бюджетних коштів та на виконання пункту 9 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, законодавчих актів України» щодо скорочення чисельності працівників державних органів на 20 відсотків Міністерством юстиції був розроблений проект постанови Кабінету Міністрів України «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції».

Вказаний проект, згідно з довідкою до проекту Постанови від 20.01.2015 погоджено без зауважень Міністром економічного розвитку і торгівлі України, з зауваженнями Першим заступником Міністра фінансів України.

ДП «ДІКТЕД» постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2011 № 1114 «Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень» віднесено до сфери управління Державної реєстраційної служби.

Відповідно до пункту 1 проекту постанови від 20.01.2015 №17 здійснювалася ліквідація Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, покладалися на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. Пунктом 2 проекту постанови встановлювалося, що Міністерство юстиції буде правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 проекту цієї постанови.

Відповідно до підпункту 1.1. Статуту ДП «ДІКТЕД», затвердженого наказом Державної реєстраційної служби України від 25.12.2012 № 2055 (зі змінами), ДП «ДІКТЕД» засноване на державній власності, утворено згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 30.11.2001 № 199.

Враховуючи, що відповідно до статті 4, 5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» міністерства є суб'єктами управління об'єктами державної власності, а Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом, розробник запропонував Уряду пунктом 5 проекту постанови віднести, зокрема, цілісний майновий комплекс ДП «ДІКТЕД» до сфери управління Міністерства юстиції.

Крім того, цілісний майновий комплекс ДП «ДІКТЕД» відповідно до законодавства вчиняв дії, необхідні для надання адміністративних послуг, у сферах щодо яких Міністерство юстиції визначилося правонаступником Державної реєстраційної служби в частині реалізації державної політики.

Так, на засіданні Кабінету Міністрів України 21.01.2015 прийнято рішення про видання постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції».

З вищевикладеного вбачається, що Кабінет Міністрів України при виданні оскаржуваної постанови реалізував законодавчо визначені повноваження щодо ліквідації центральних органів виконавчої влади та управління об'єктами державної власності.

Таким чином оскаржуваний пункт постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» прийнято на підставі, у межах компетенції та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім цього, колегія суддів щодо порушення прав, свобод та інтересів позивача оскаржуваною частиною постанови, її протиправності, невідповідності вимогам чинного законодавства та відсутності визначеної законом компетенції Уряду при її виданні зазначає наступне.

Оскаржуваною частиною постанови віднесено цілісні майнові комплекси державних підприємств «Інформаційно-ресурсний центр» та «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень» до сфери управління Мін'юсту (пункт 5).

Тобто, оскаржуваною частиною постанови врегульовано відносини між Кабінетом Міністрів України, який реалізував свої повноваження здійснюючи управління об'єктами державної власності, між державними підприємствами «Інформаційно-ресурсний центр» та ДП «ДІКТЕД», які є об'єктами державної власності та Мін'юстом, який визначено органом управління вказаними об'єктами державної власності.

Пунктом 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАСУ під час розгляду адміністративних справ» судам рекомендовано мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Суд не може давати оцінку таким обставинам при відкритті провадження в адміністративній справі, а тому не має права відмовити у відкритті провадження у справі чи повернути позовну заяву з посиланням на частину другу цієї статті, якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не проводить перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» з метою оцінки ефективності діяльності наукових установ, відповідності одержуваних ними результатів державним науково-технічним пріоритетам та завданням науково-технічного розвитку, а також з метою визначення необхідності надання їм підтримки держави не менше одного разу на п'ять років провадиться державна атестація наукових установ у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державній атестації підлягають наукові установи усіх форм власності, що внесені або претендують на внесення до Державною реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави.

Всупереч положенням статей 69-71 КАС України позивачем не надано належних і достатніх доказів, які б свідчили про порушення його прав чи інтересів в правовідносинах, врегульованих оскаржуваним пунктом постанови (пункт 5).

Позивач необґрунтовано зазначив, що віднесення ДП «ДІКТЕД» до сфери управління Мін'юсту виключає можливість атестування і позбавляє його статусу наукової установи. Також, позивач не обґрунтував та не надав жодних доказів на підтвердження вказаного твердження, а тільки висловив свої припущення.

Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуваний пункт постанови прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже позовна вимога про визнання незаконним та не чинним пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2015 №17 не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання Кабінет Міністрів України дати доручення компетентному органу виконавчої влади підготувати проект постанови Кабінету Міністрів України про передачу цілісного майнового комплексу ДІЇ «ДІКТЕД» до сфери управління органу виконавчої влади, завдання діяльності якого, співпадають з функціональним призначенням цього державного підприємства колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 17 та пунктів 1, 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України зазначене питання не віднесено до компетенції суду, а відповідно до приписів законодавства України віднесене до виключеної компетенції Кабінету Міністрів України, тобто є її дискреційними повноваженнями.

Також, з позиції, викладеної в постанові Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 № П-278/10, вбачається, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади».

За таких обставин суд, дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, не має права перебирати на себе повноваження суб'єкта владних повноважень щодо вирішення питання про зобов'язання давати доручення про підготовку проектів постанов.

Тому вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.В. Амельохін

Судді Є.В. Аблов

В.П. Шулежко