Справа № 816/4856/14
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 р.Справа № 816/4856/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача Переяслівець В.М.

представників відповідача Вербицької І.Г., Касумова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2015р. по справі № 816/4856/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське зерно"

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

27 счня 2015 року постановою Полтавського окружного адміністративного суду адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське зерно" - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04.11.2014 №.

Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області у апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Наголошуючи на виявлених під час перевірки підприємства позивача порушеннях, вказує, що договір, укладений між ТОВ "Українське зерно" та його контрагентом ТОВ "Осіріс-Юг" є неукладеним, оскільки не містить таких істотних умов договору, як предмет та ціна договору, як того вимагає ч. 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України. Складені на виконання угоди між позивачем та ТОВ "Осіріс-Юг" та подані до перевірки позивачем платіжні доручення не містять обов'язкових реквізитів, а тому не можуть слугувати належним доказом оплати поставленого товару, а товарно-транспортні накладні містять недостовірні відомості та не є доказом транспортування товарів. Крім того, за наявною податковою інформацією (акт ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва №87/14-02-22-03/36486823 від 23.05.2014 року) щодо контрагента позивача ТОВ "Осіріс-Юг" встановлено неможливість фактичного здійснення господарських операцій через відсутність у останнього майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій купівлі-продажу у відповідних розмірах, відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності з огляду на відсутність трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське зерно" у письмових запереченнях просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представників відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 22.07.2014 по 28.07.2014 посадовими особами ДПІ у м. Полтаві на підставі наказу від 21.07.2014 №1665 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Українське зерно" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках із ТОВ "Синтегра" за січень, лютий 2014 року та з ТОВ "Осіріс-Юг" за березень 2014 року.

04 серпня 2014 року за результатом проведеної перевірки складено акт №4573/16-01-22-02/30044094 (т. 1 а.с. 25-39), яким встановлено порушення ТОВ "Українське зерно" п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого:

- завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту по ПДВ за січень 2014 року в розмірі 22 245,00 грн;

- занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за лютий 2014 року в розмірі 25 341,00 грн;

- завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за березень 2014 року в розмірі 1 012 980,00 грн.

20 серпня 2014 року на підставі даного акту ДПІ у м. Полтаві винесено податкові повідомлення-рішення форми "Р":

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ в розмірі 1 012 980,00 грн. за податковою декларацією від 17.04.2014 № за березень 2014 року та в розмірі 22 245,00 грн. за податковою декларацією від 20.02.2014 № за січень 2014 року (т. 1 а.с. 60);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ за основним платежем в розмірі 25 341,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 12 670,50 грн. (т. 1 а.с. 62).

За результатом адміністративного оскарження (т.1 а.с. 78-85) скасовано податкові повідомлення - рішення від 20.08.2014 № в частині зменшення від'ємного значення в розмірі 22 245,00 грн. та скасовано повністю податкове повідомлення - рішення №.

04 листопада 2014 ДПІ у м. Полтаві на підставі акта перевірки від 04.08.2014 №4573/16-01-22-02/30044094 з урахуванням рішення ГУ Міндоходів у Полтавській області від 27.10.2014 №2312/10/16-31-10-04-12 прийнято податкове повідомлення-рішення форми "В4" №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ в розмірі 1 012 980,00 грн. за податковою декларацією від 17.04.2014 № за березень 2014 року (т. 1 а.с. 86).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Українське зерно", суд першої інстанції виходив з того, що висновки контролюючого органу щодо нереальності проведених господарських операцій між позивачем та ТОВ "Осіріс-Юг" є безпідставними, та спростовуються наявними у матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку та звітності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (ПК України) встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно п.201.10 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Вимоги щодо оформлення податкової накладної передбачено п.201.1 ст. 201 ПК України.

За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України , датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також наявність документів первинного обліку (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для висновку про завищення позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту з ПДВ є висновок перевірки про безтоварність операцій з поставки сировини, придбаної позивачем у контрагента - ТОВ "Осіріс-Юг" у березні 2014 року.

ТОВ "Українське зерно" (покупець) 07.02.2014 уклав із ТОВ "Осіріс-Юг" (постачальник) договір поставки №070214 (т. 1 а.с. 106-108), за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1 даного Договору передбачено, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю і за позиціями вказується у видаткових накладних постачальника на товар.

Згідно наданих позивачем видаткових накладних:

- від 07.03.2014 № 405 (т.1 а.с. 109); від 10.03.2014 № 406 (т. 1 а.с. 113); від 14.03.2014 № 534 (т. 1 а.с. 117) товаром є макуха соєва;

- від 15.03.2014 № 535 (т. 1 а.с. 121) ; від 15.03.2014 № 536 (т. 1 а.с. 125) товаром є вапняково-мінеральний комплекс.

На підтвердження факту поставки товару позивач надав податкові накладні, виписані ТОВ "Осіріс-Юг" на відвантажений товар: від 07.03.2014 №39 на суму 183 660,00 грн (ПДВ 30610,00 грн); від 10.03.2014 № 40 на суму 147 240,00 грн (ПДВ - 24 540,00 грн); від 14.03.2014 № 54 на суму 187 080,00 грн (ПДВ - 31 180,00 грн); від 15.03.2014 № 55 на суму 2 460 000,00 грн (ПДВ - 410 000,00 грн); від 15.03.2014 № 56 на суму 2 922 000,00 грн (ПДВ - 487 000,00 грн); від 16.03.2014 № 57 на суму 177 900,00 грн (ПДВ - 29 650,00 грн), всього на суму 6 077 880,00 грн, з яких ПДВ у сумі 1 012 980,00 грн включено до складу податкового кредиту за березень 2014 року (т. 1 а.с. 192-202).

Придбаний товар в подальшому не реалізовувався, а був використаний для виготовлення кінцевого продукту - комбікорму, відповідно до укладеного з ТОВ "Агро Ком" договору підряду №31/12/13 від 31.12.2013 (т. 1 а.с. 142-145), актів приймання-передачі від 10.03.2014, від 20.03.2014, від 31.03.2014 (т. 1 а.с. 146-151) та відповідно до укладеного з ТДВ "Диканський комбікормовий завод" договору підряду №1 на виконання робіт по виготовленню продукції від 27.12.2013 (т. 1 а.с. 152-158), актів прийняття-передачі від 10.03.2014, від 20.03.2014, від 31.03.2014 (т. 1 а.с. 159-164).

Для перевезення придбаних у ТОВ "Осіріс-Юг" товарів ТОВ "Українське зерно" використало орендовані у ТОВ "Укрдиліжанс" автомобілі.

Так, 02.04.2012 між ТОВ "Українське зерно" (орендар) та ТОВ "Укрдиліжанс" (орендодавець) укладено договір оренди №020412 (т. 1 а.с. 203-205), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендодавець приймає у тимчасове платне користування ряд транспортних засобів, зокрема: МАЗ модель 53371-029, тип: вантажний бортовий, державний номер НОМЕР_1, колір білий, шасі НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 30.11.2010 № НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 208).

Вказаний автомобіль в подальшому був використаний для доставки на переробку контрагентам ТОВ "Арго-Ком" та ТДВ "Диканський комбікормовий завод" сировини, визначеної в договорі поставки від 07.02.2014 № 070214.

Фактичне транспортування сировини від ТОВ "Осіріс-Юг" до переробних заводів здійснював водій ТОВ "Українське зерно" ОСОБА_4, який працює на підставі наказу про його прийняття на роботу від 01.02.2012 №11-к (т. 1 а.с. 210).

Факт транспортування підтверджується доданими до матеріалів справи товарно-транспортними накладними від 07.03.2014 № 405, від 10.03.2014 № 406, від

14.03.2014 № 534, від 15.03.2014 № 535, № 536, від 16.03.2014 № 537 (т.1 а.с. 111, 115, 119, 123, 127, 131).

Розрахунки між сторонами здійснені у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 19.03.2014 № 1771 на суму 1 200 790,00 грн, в т.ч. ПДВ на суму 200 131,67 грн; № 1773 на суму 543 624, 00 грн, в т.ч. ПДВ на суму 90604,00 грн; від 20.03.2014 № 1777 на суму 710 000,00 грн в т.ч. ПДВ на суму 118 333,33 грн; від 22.04.2014 № 2629 на суму 153 000,00 грн в т.ч. ПДВ на суму 25 500,00 грн; від 18.09.2014 №1830 на суму 800 000,00 грн в т.ч. ПДВ на суму 133 333,33 грн; від 19.09.2014 № 1883 на суму 700 000,00 грн в т.ч. ПДВ на суму 116 666,67 грн; від 22.09.2014 № 1915 на суму 1 000 000,00 грн в т.ч. ПДВ на суму 166 666,67 грн; від 24.09.2014 № 1948 на суму 500 000,00 грн в т.ч. ПДВ 83333,33 грн; від 24.09.2014 № 1977 на суму 500 000,00 грн в т.ч. ПДВ на суму 83 333,33 грн (т.1 а.с. 133-141).

Надані позивачем на підтвердження правомірності формування податкового кредиту з ПДВ первинні документи відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" від 16 липня 1999 року N 996-XIV, а також Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88.

При цьому, контролюючий орган при складенні Акту перевірки від 04.08.2014 року №4573/16-01-22-02/30044094 також не заперечував повноту наданих первинних документів, їх відповідність вимогам чинного законодавства щодо форми та змісту.

Відповідно до пунктів 4-6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України 22.12.2010 N 984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 р. за N 34/18772, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Таким чином, посилання відповідача у апеляційній скарзі на невідповідність первинних документів (платіжних документів, товарно-транспортних накладних) вимогам щодо їх форми та змісту, наявність в них недостовірних відомостей є безпідставними, оскільки Акт перевірки від 04.08.2014 року №4573/16-01-22-02/30044094 не містить жодних посилань на подібні порушення, допущені ТОВ "Українське зерно", та виявлені контролюючим органом. Наявність таких порушень не слугувала підставою для висновку відповідача про безтоварний характер господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ "Осіріс-Юг".

Натомість, підставою для висновку про неможливість позивачем здійснювати операції з придбання товарів за договором з ТОВ "Осіріс-Юг" стали висновки Акту від 23.05.2014 року №87/14-02-22-03/36486823 ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ОСІРІС-ЮГ" () щодо документального підтвердження господарських взаємовідносин із платниками податків за січень-лютий 2014 року", а також дані Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання відповідача у апеляційній скарзі на акт від 23.05.2014 року №87/14-02-22-03/36486823 ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Осіріс-Юг", яким, на його думку, підтверджується протиправний характер дій позивача в частині формування податкового кредиту у періоді, що перевірявся, по взаємовідносинам із зазначеним контрагентом.

Дані проведених звірок контрагента позивача контролюючими органами не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту. Доказами порушення правил формування податкового кредиту можуть слугувати лише досліджені первинні бухгалтерські документи ТОВ "Українське зерно".

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо стосовно контрагента позивача виникли сумніви з приводу правомірного характеру діяльності, оформлення документів бухгалтерського обліку та звітності без мети реального провадження господарських операцій, відповідальність та відповідні негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2015р. по справі № 816/4856/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко О.І.
Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В. Спаскін О.А.
Повний текст ухвали виготовлений 10.04.2015 р.

Помічник судді Цюпак О.П.