Справа № 826/2041/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 квітня 2015 року № 826/2041/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Житомир-Авто"
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" Куренного Олександра Вікторовича
провизнання нечинним рішення № 226/14 від 16.10.2014 та зобов'язання вчинити дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Житомир-Авто" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" Куренний Олександр Вікторович про визнання нечинним рішення № 226/14 від 16.10.2014 та зобов'язання вчинити дії.

В судовому засіданні 11.03.2015 судом було залучено в якості відповідача 2 - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" Куренного Олександра Вікторовича та виключено його з третьої сторони.

Позивачем 11.03.2015 в судовому засіданні надано суду уточнення позовних вимог, в яких позивач просить суд визнати нечинним Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 226/14 від 16.10.2014р. в частині акцептування вимог ПАТ "Житомир-Авто" до ПАТ "Брокбізнесбанк" в сумі 6688 грн. 60 коп.; зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" Куреного Олександра Вікторовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Брокбізнесбанк" шляхом акцептування грошових вимог ПАТ "Житомир-Авто" до ПАТ "Брокбізнесбанк" в сумі 17066 грн. 62 коп.; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Брокбізнесбанк" про акцептування грошових вимог ПАТ "Житомир-Авто" в сумі 17066 грн. 62 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому стало відомо від своїх контрагентів, що в період з січня по червень 2014 року ними на розрахункові рахунки №3001 та № 3002 були перераховані кошти в сумі 16822,27 грн., також між позивачем та Банком було укладено договір оренди нежитлових приміщень, за травень, червень 2014 у Банку наявна заборгованість в розмірі 400 грн. Позивач звернувся до Уповноваженої особи з заявою про визнання кредитором на загальну суму 17222,27 грн., проте, уповноважена особа повідомила позивача, що грошові вимоги позивача до Банку акцептовані в сумі 6688,60 грн., тобто, в значно меншій сум, ніж було заявлено позивачем та не надано пояснення причини відхилення вимог в сумі 10 533,67 грн. Позивач вважає такі дії відповідача 2 протиправними та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача 1 проти позовних вимог заперечила в повному обсязі, в обґрунтування заперечень зазначила, що вимога до Фонду гарантування про зобов'язання затвердити Реєстр акцептованих вимог кредиторів з урахуванням вимог Позивача є необґрунтованою, оскільки єдиною підставою для внесення змін до реєстру акцептованих вимог та внесення Позивача у зазначений реєстр має бути у вигляді пропозиції Уповноваженої особи Фонду гарантування щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог (пункт 4.31 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку).

Представник відповідача 2 проти позовних вимог заперечила в повному обсязі, в обґрунтування заперечень зазначила, що Уповноважена особа діяла відповідно до вимог законодавства. Підставою для відмови у включенні позивача до реєстру кредиторів ПАТ "Брокбізнесбанк" є те, що позивачем були закриті розрахункові рахунки на які були перераховані кошти в розмірі 16 666,62 грн., в подальшому відповідачем 2 частину коштів було повернуто на рахунки юридичних осіб в банки, а частина коштів були зараховані, як вимоги кредиторів, які мали право надати заяви про свої вимоги до Банку уповноваженій особі Фонду гарантування.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Між АТ "Брокбізнесбанк", в особі Житомирського регіонального відділення, з однієї сторони, та ПАТ "Житомир-Авто", з іншої сторони, були відкриті розрахункові рахунки на підставі договору про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 3784/ЖЦВ від 13.05.2011.

27 червня 2014 ПАТ "Житомир-Авто" направлено вимогу за № 328 Уповноваженій особі Фонду про визнання грошових вимог позивача в сумі 11221,95 грн.

11 липня 2014 разом з супровідним листом № 351 направлено заяву про визнання кредитором в якій позивач просив визнати ПАТ "Житомир-Авто" кредитором ПАТ "Брокбізнесбанк" в остаточній сумі 17222 грн. 27 коп.

28.10.2014 Листом за № 7/700-кр Банк повідомив, що Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 226/14 від 16.10.2014 щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку, згідно якого грошові вимоги позивача до Банку акцептовані в сумі 6688,60 грн., тобто меншій сумі, ніж було заявлено, та відхилення вимог в сумі 10533,67 грн.

12 листопада 2014 на ім'я Уповноваженої особи позивачем направлено запит № 482, в якому ми просили повідомити причину невизнання (відхилення) вимог ПАТ "Житомир-Авто" в сумі 10533,67 грн.

17 грудня 2014 позивачем повторно направлено лист-нагадування № 529 з проханням прискорити розгляд позивача запиту і надання обґрунтованої відповіді.

12 січня 2015 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" Куренний листом № 79/010-04 повідомив позивача, що причиною часткового невизнання вимог позивача є не підтвердження фактичними даними, що обліковуються в Банку, заявлених в повному обсязі сум.

Публічне акціонерне товариство "Житомир-Авто" не погоджується з діями відповідачів, в частині відмови визнання їх вимоги в сумі 17222,27 грн., звернулося з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних", рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 9 від 28 лютого 2014 року "Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації" розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" () з ринку та запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року.

В подальшому, на підставі Постанови Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року № 339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 45 від 11 червня 2014 року "Про початок ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію" розпочато з 11 червня 2014 року процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк".

З матеріалів справи вбачається, що в період з січня по червень 2014 року на розрахункові рахунки №3001 та №3002 позивача надійшли кошти від наступних контрагентів: ДП «Малинський лісгосп» в сумі 1500,00 грн., платіжне доручення №266 від 20.02.2014; ПАТ «Житомирський маслозавод», в сумі 2506,76 грн., платіжне доручення № 3162 від 25.02.2014; ФССТВП (Житомирська міська дирекція), в сумі 2414,63грн., платіжне доручення №1269 від 26.02.2014; ДП «Житомирський інститут землеустрою», в сумі 1403,40 грн., платіжне доручення № 133 від 04.03.2014; Управління праці та соціального захисту населення Житомирської РДА в сумі 63,40 грн., платіжне доручення №1058 від 12.03.2014; СВК «Білопільський» в сумі 1500,00 грн., платіжне доручення №177 від 07.04.2014; СВК «Білопільський» в сумі 4500,00грн., платіжне доручення №179 від 08.04.2014; ПАТ «Житомирський маслозавод» в сумі 2778,44грн., платіжне доручення № 5792 від 13.06.2014, всього на загальну суму 16666,62 грн. та 400,00 гривень сума заборгованості АТ «Брокбізнесбанк» за договором оренди №60 частини нежитлового приміщення від 01.05.2012, який укладений між АТ «Брокбізнесбанк» та Позивачем.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з частини 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пунктів 1, 3 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

А тому, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Проте, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Статтею 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Суд зазначає, що положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, визначено, що зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у банку, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Відповідно до абзацу 2 пункту 22.6. статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» обслуговуючий отримувача банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка отримувача та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків /реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і зараховувати кошти на рахунок отримувача лише в разі їх збігу. У противному разі банк, що обслуговує отримувача, має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів. У разі неможливості встановлення належного отримувача банк, що обслуговує отримувача, зобов'язаний повернути кошти, переказані за цим документом, банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини їх повернення.

Так, пунктом 2.31 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, передбачено, що банк отримувача зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку отримувача і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і зараховувати кошти на рахунок отримувача, лише якщо вони збігаються. У разі їх невідповідності банк має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів (у які враховується і день надходження до банку отримувача електронного розрахункового документа) для встановлення належного отримувача цих коштів, яку зараховує на рахунок «Кредитові суми до з'ясування».

Згідно з пунктом 2.33 вищезазначеної Інструкції, якщо кошти зараховані на рахунок «Кредитові суми до з'ясування» унаслідок відсутності в банку отримувача рахунку, зазначеного в електронному розрахунковому документі як рахунок отримувача, і банк отримувача не має наміру уточнювати номер рахунку, то він повертає кошти з рахунку «Кредитові суми до з'ясування» не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням номера та дати електронного розрахункового документа та причини повернення.

В матеріалах справи міститься заява (вих. №52 від 04.02.2014) за підписом Генерального директора ПАТ «Житомир-Авто» Деркач О.В., яка надіслана Керівнику ЖРВ АТ «Брокбізнесбанк» про закриття рахунків ПАТ «Житомир-Авто», а саме: р/р 3001 та р/р 3002, які були закриті Банком 06.02.2014.

Позивачем надано суду платіжні доручення: №266 від 20.02.2014; № 3162 від 25.02.2014; №1269 від 26.02.2014; № 133 від 04.03.2014; №1058 від 12.03.2014; №177 від 07.04.2014; №179 від 08.04.2014; № 5792 від 13.06.2014, з яких вбачається, що в даних платіжних дорученнях було зазначені р/р 3001 та р/р 3002, що в сою чергу свідчить, що кошти від контрагентів позивача надходили на рахунки позивача, які були закриті вже з 06.02.2014 року.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Однак, обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 зазначеної статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації. Частину шосту статті 36 доповнено пунктом 5 згідно із даного Закону, тобто після надходження коштів на рахунки позивача до банку, а тому застосоване до даних правовідносин бути не може.

Враховуючи редакцію Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка діяла на момент надходження коштів позивача до банку, повернення неплатоспроможним банком коштів не було передбачено.

Постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014р. № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» банківську ліцензію відповідача відкликано та розпочато ліквідацію банку.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014р. №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» на період з 11 червня 2014 року до 10 червня 2015 року включно.

Відповідно до вимог статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання банківських послуг має право здійснювати банк на підставі банківської ліцензії. Статтею 17 Закону передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Таким чином, починаючи з 10 червня 2014 року банк позбавлений банківської ліцензії, а банківська діяльність його завершена, ПАТ «Брокбізнесбанк» не має права здійснювати банківську діяльність, зокрема, проводити безготівкові розрахунки, в тому числі повертати кошти у разі неможливості встановити належного отримувача, так як це заборонено Законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Інформація про ліквідацію Банку була розміщена 12 червня 2014 року на офіційному сайті Фонду за адресою: .fg.gov.ua. Відомості про ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію опубліковано у газетах «Урядовий кур'єр» (№106 (5235) від 14 червня 2014 року) та «Голос України» (№113(5863) від 14 червня 2014 року).

Частиною 6 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначений порядок та черговість задоволення вимог до банку, зокрема, ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Як встановлено судом, листом від 28.10.2014 за № 7/700-кр уповноваженою особою було повідомлено позивача, що Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 226/14 від 16.10.2014 щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку, згідно якого грошові вимоги позивача до Банку акцептовані в сумі 6688,60 грн.

В матеріалах справи міститься Службова записка за підписом В.о. головного бухгалтера департаменту операційної роботи та бухгалтерського обліку В.В. Махноносової, з якої вбачається, що сума в розмірі 45,45 грн., згідно платіжного доручення №360 від 25.04.2014, була повернута 07.10.2014 на рахунок ВДВС Олевського РУЮ та сума в розмірі 45,45 грн., згідно платіжного доручення №467 від 30.04.2014, була повернута 25.09.2014 на рахунок ВДВС Олевського РУЮ.

У відповідності до частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Таким чином, ДП «Малинський лісгосп», ФССТВП (Житомирська міська дирекція), Управління праці та соціального захисту населення Житомирської РДА, СВК «Білопільський» мали право звернутися до уповноваженої особи з заявами про визнання їх кредиторами, оскільки саме даними юридичними особами було здійснено переказ коштів, які їм належать.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд приходить до висновку, що відповідачем 2 було правомірно прийнято рішення про відмову позивачу в включення в реєстр вимог кредиторів на суму 9978,03 грн.

В частині посилання позивача на те, що згідно договору №60 оренди частини нежитлового приміщення від 01.05.2012 Банк має сплатити заборгованість в розмірі 400 грн., суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться вимоги позивача від 27.06.2014 та від 11.07.2014, в яких зазначений різний період заборгованості, а саме в першій вимозі орендна плата за квітень, травень 2014 року, а другій вимозі за травень, червень 2014 року.

Суд звертає увагу, що у зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію відповідача, задоволення вимог кредиторів Банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку передбаченому Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та відповідно до ч. 3 ст. 46 цього Закону передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Аналіз вище наведених норм дає підстави стверджувати, що банківська установа має право здійснювати банківську діяльність виключно на підставі ліцензії Національного банку України.

Оскільки позовні вимоги позивача в частині щодо перерахування коштів в розмірі 400 грн. за оренду нежитлового приміщення є частиною банківської діяльності відповідача, здійснення якої припиняється з моменту відкликання банківської ліцензії, то з урахуванням того, що на момент вирішення спору відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації, суд вважає дані позовні вимоги не обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо визнання нечинним Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 226/14 від 16.10.2014р. в частині акцептування вимог ПАТ "Житомир-Авто" до ПАТ "Брокбізнесбанк" в сумі 6688 грн. 60 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статті 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій ст. 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відповідно до наявної в матеріалах справи заяви, позивач скористався правом захистити свої майнові права в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» для визнання його кредитором, внесення в реєстр кредиторів відповідача та повернення грошових коштів, які підлягають поверненню в сумі 6688,60 грн., а решті суми судом було встановлено правомірність не визнання банком суми заборгованість, що в свою чергу свідчить про безпідставність позовних вимог позивача щодо включення його в реєстр кредиторів на суму 10378,02 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов