Справа № 816/648/15-а
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/648/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.,

представника відповідача - Горобця О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Полтавській області про стягнення заробітку за час невиконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністрества Внутрішніх Справ України в Полтавській області в якому з урахуванням уточнення позовних вимог (остання редакція від 02 квітня 2015 року, а.с. 54-55) просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 05 грудня 2013 року по 04 грудня 2014 року в сумі 25336,68 грн. з розрахунку середньомісячного грошового забезпечення 2111,39 грн. з урахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року у справі № 816/2228/13-а його адміністративний позов задоволено та визнано незаконними дії УМВС України в Полтавській області щодо ненадання ОСОБА_2 повного переліку вакантних посад в УМВС України в Полтавській області за період з 22 січня 2013 року по 23 березня 2013 року; визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України № 122 о/с від 21 березня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Кременчуцького відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області; визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України № 219 о/с від 18 травня 2013 року про зміну дати звільнення з 22 березня 2013 року на 23 березня 2013 року; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Кременчуцького відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області з 23 березня 2013 року; допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в розмірі 2111,39 грн.; на користь позивача стягнуто грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з 24 березня 2013 року по 04 грудня 2013 року у розмірі 17667,00 грн. ОСОБА_2, посилаючись на положення статті 236 КЗпП України, вважає, що відповідач, не допустивши негайного виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року в частині поновлення його на посаді, зобов'язаний виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 05 грудня 2013 року по 04 грудня 2014 року.

В судове засідання позивач та його представник не з'явились, надавши суду заяву (а.с. 98), в якій підтримали позовні вимоги та просили розглядати справу за їх відсутності.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, дії Управління МВС України в Полтавській області вважає правомірними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що регулює порядок проходження служби в органах внутрішніх справ.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2013 року у справі № 816/2228/13-а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Управління боротьби з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на посаді відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року у справі № 816/2228/13-а (а.с. 6-7) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2013 року у справі № 816/2228/13-а скасовано, прийнято нову постанову якою визнано незаконними дії УМВС України в Полтавській області щодо ненадання ОСОБА_2 повного переліку вакантних посад в УМВС України в Полтавській області за період з 22 січня 2013 року по 23 березня 2013 року; визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України № 122 о/с від 21 березня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Кременчуцького відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області; визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України № 219 о/с від 18 травня 2013 року про зміну дати звільнення з 22 березня 2013 року на 23 березня 2013 року; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Кременчуцького відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області з 23 березня 2013 року; допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в розмірі 2111,39 грн.; на користь позивача стягнуто грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з 24 березня 2013 року по 04 грудня 2013 року у розмірі 17667,00 грн.

06 березня 2014 року позивачем отримано виконавчий лист № 816/2228/13-а (а.с. 72) строком пред'явлення до виконання до 06 грудня 2014 року.

Наказом УМВС України в Полтавській області № 571 о/с від 03 грудня 2014 року (а.с. 8) ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника Кременчуцького ВБОЗ УБОЗ УМВС України в Полтавській області з 23 березня 2013 року зі стягненням грошового забезпечення за один місяць в розмірі 2111,39 грн. та грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з 24 березня 2013 року по 04 грудня 2013 року в розмірі 17667,00 грн. Факт отримання вищевказаних коштів позивачем не заперечується.

Наказом УМВС України в Полтавській області № 579 о/с від 08 грудня 2014 року (а.с. 9) позивача звільнено з посади начальника Кременчуцького відділу боротьби з організованою злочинністю УБОЗ УМВС та зараховано в розпорядження Управління МВС України в Полтавській області.

Наказом УМВС України в Полтавській області № 607 о/с від 22 грудня 2014 року (а.с. 10) у відповідності до частини 4 пункту 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, на підставі рішення кадрової комісії УМВС від 22 грудня 2014 року ОСОБА_2 призначено на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Кременчуцького міського відділу.

Посилаючись на порушення вимог статті 236 КЗпП України позивач вважає, що УМВС України в Полтавській області за затримку виконання судового рішення про поновлення його на роботі зобов'язане виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 05 грудня 2013 року по 04 грудня 2014 року в розмірі 25336,68 грн. в зв'язку із чим листами від 24 грудня 2014 року (а.с. 11), 09 січня 2015 року (а.с. 12) та 21 січня 2015 року (а.с. 13) позивач звертався до відповідача з проханням зазначені кошти.

За результатами розгляду звернень ОСОБА_2 відповідач залишив заяви позивача без задоволення та відмовив у виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відносини публічної служби з приводу прийняття громадян на службу в органи внутрішніх справ, її проходження та притягнення до відповідальності врегульовані спеціальним законодавством, зокрема: Законом України "Про міліцію"; Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року за № 114, Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230, наказом МВС України від 22 лютого 2012 року № 155 "Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України".

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Отже, наведеним нормативно-правовим актом передбачено лише відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та не встановлено обов'язку виплачувати середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду.

Вищевикладене підтверджується позицією Пленуму Верховного Суду України, яка викладена в пункті 2 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13. Так, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

З урахуванням викладеного суд вважає, що позивач безпідставно посилається на приписи статті 236 Кодексу законів про працю України, оскільки регулювання правового становища осіб рядового і начальницького складу органів МВС передбачено спеціальним законодавством і при вирішенні даного роду спорів пріоритетним є норми саме спеціальних законів.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно із вимогами ч.1 ст.258 КАС України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

З наведених норм КАС України зрозуміло, що у випадку добровільного невиконання постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, таке судове рішення виконується примусово після отримання позивачем в суді виконавчого листа та його предявлення у встановленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку для примусового виконання до органів державної виконавчої служби.

Обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу.

При цьому, враховуючи конституційно закріплений принцип свободи вибору громадянами виду своєї трудової діяльності, та з метою визначення свого бажання працювати після прийняття судового рішення про поновлення на посаді, необхідна ініціатива поновленої особи з цього питання перед працедавцем. Визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, тому не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника.

Більше того, відновлення в правах працівника без його ініціативи може призвести до порушень законодавства (нез'явлення на роботі без поважних причин, тобто прогулу, безпідставної виплати заробітної плати, зокрема, у разі перебування особи на обліку в центрі зайнятості, порушення антикорупційного законодавства у разі працевлаштування особи під час вимушеного прогулу в іншій структурі, що у разі поновлення призведе до роботи за сумісництвом, тощо).

Крім того, чинним законодавством передбачено певні обов'язки власника або уповноваженого ним органу щодо працівників, які прийняті, поновлені на посаді. Виконання цих обов'язків можливе лише за ініціативними діями обох сторін у трудових правовідносинах (працівника та працедавця).

Слід зазначити, що позивач отримав виконавчий лист про поновлення на посаді ще 06 березня 2014 року, а звернувся до виконавчої служби тільки 17 листопада 2014 року (а.с.71-73).

Також, позивачем не було надано до суду доказів, що останній звертався до відповідача з відповідними документами щодо виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду та поновлення його на посаді, з моменту винесення судового рішення апеляційною інстанцією.

Постановою відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 27.11.2014 року було відкрито виконавче провадження (а.с.80-81).

Відповідачем відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 року та постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2014 року був винесений наказ від 03.12.2014 року про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Кременчуцького ВБОЗ УБОЗ УМВС України в Полтавській області з 23 березня 2013 року зі стягненням грошового забезпечення за один місяць в розмірі 2111,39 грн. та грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з 24 березня 2013 року по 04 грудня 2013 року в розмірі 17667,00 грн. (а.с.8).

Зважаючи на факт отримання ОСОБА_2 грошового забезпечення за один місяць в розмірі 2111,39 грн. та грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з 24 березня 2013 року по 04 грудня 2013 року в розмірі 17667,00 грн. суд визнає позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зумовленого затримкою виконання рішення суду, безпідставними та необґрунтованими.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд не вбачає в діях відповідача щодо відмови у виплаті позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зумовленого затримкою виконання рішення суду, ознак протиправності.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Разом із тим, останній в ході судового розгляду справи довів правомірності прийнятих наказів, у зв'язку із чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні та задоволенню на підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Полтавській області про стягнення заробітку за час невиконання рішення суду - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2015 року.

Суддя Г.В. Костенко