Справа № 826/18946/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної фінансової інспекції України, Прокуратури міста Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Міністерства фінансів України до Державної фінансової інспекції України, за участю Прокуратури міста Києва, про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги та вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Міністерство фінансів України звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції України про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3, 5, 6, 7 вимоги № 08-15/1668 від 24 жовтня 2014 року та вимоги № 08-15/1667 від 24 жовтня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач та Прокуратура міста Києва звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Держфінінспекцією України на виконання ухвал Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року, від 03 вересня 2014 року у справі № 757/22686/14-к та постанови старшого слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь Генеральної прокуратури України № 21/3-606 вих-14 від 11 серпня 2014 року в рамках кримінального провадження № 0000090 проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства фінансів України та дотримання Міністерством бюджетного законодавства за період з 01 січня 2011 року по 01 квітня 2014 року.

За результатами проведеної ревізії, з метою повного усунення виявлених порушень та попередження їх виникнення надалі, на підставі п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», пп. 15 п. 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 310 від 06 серпня 2014 року, п. 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20 квітня 2006 року, відповідачем направлено позивачу вимогу № 08-15/1668 від 24 жовтня 2014 року «Щодо усунення порушень», згідно з якою визначено, зокрема:

- порушення пп. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», п. 5.1 Положення про преміювання працівників центрального апарату Міністерства фінансів України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1216 від 29 вересня 2010 року, протягом 2012 - 2013 років та за січень - березень 2014 року працівникам, які безпосередньо не займались розробленням проектів нормативно-правових актів і не проводили експертизу проектів таких актів, нараховано та виплачено такої надбавки на загальну суму 908,8 тис. грн., що призвело до зайвого перерахування на суму 329,9 тис. грн. до державних цільових фондів; приймалися рішення та здійснювалося нарахування і виплата премій працівникам, які перебували у відпустці по догляду за дитиною, а саме - у грудні 2012-2013 років 29 та 24 працівникам на загальну суму 35,9 тис. грн., що призвело до зайвого перерахування до державних цільових фондів на суму 13,0 тис. грн.

У зв'язку чим, Держфінінспекція України вимагає: стягнути у порядку, встановленому законодавством України, з осіб які допустили порушення при здійсненні видатків на зазначені виплати; провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до державних цільових фондів та/або повернути зайво сплачені кошти (зарахувати в рахунок майбутніх платежів) (пункт 2).

- за відсутності прогнозних розрахунків, невідкладної потреби у державному бюджеті за поточними зовнішніми та внутрішніми зобов'язаннями Кабінетом Міністрів України прийнято рішення та, відповідно, Мінфіном здійснено запозичення на суму 750 млн. дол. США на два роки. При цьому фактично зазначену суму погашено через 3 місяці зі сплатою збільшених відсотків на суму 17,9 млн. дол. США, з них разова комісія становить 3,7 млн. дол. США.

Крім того, отримання суми позики 13 вересня 2013 року, кошти якої фактично надійшли після закінчення робочого дня та, відповідно, відображені в обліку 16 вересня 2013 року, призвело до втрат державного бюджету на суму 406,2 тис. дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 3 247,2 тис. грн.

У зв'язку з чим, Держфінінспекція України вимагає: припинити практику направлення заявки до фінансових агентів стосовно запозичення кредиту з датою отримання у кінці робочої неділі (пункт 3).

- при створенні ПАТ «Державний земельний банк» порушено ст. 87 Бюджетного кодексу України, а саме: при відсутності державної програми підтримки регіонального розвитку та пріоритетних галузей економіки, надано бюджетні призначення головному розпоряднику - Міністерству аграрної політики та продовольства України на суму 120 млн. грн., касові видатки проведені у відповідній сумі.

У зв'язку з чим, Держфінінспекція України вимагає: у межах повноважень вжити вичерпних заходів щодо повернення Ліквідаційною комісією коштів у сумі 120 млн. грн. до Державного бюджету України (пункт 5).

- на порушення ст.ст. 82, 87 Бюджетного кодексу України включено до розпорядження Кабінету Міністрів України № 76-р від 11 лютого 2013 року «Деякі питання використання у 2013 році державних капітальних видатків» та надано бюджетні призначення Мінрегіону України за бюджетною програмою « 2751830» «Реалізація пріоритетних проектів та здійснення заходів у Донецькій області» на суму 100 млн. грн., з яких проведено касові видатки на суму 31,5 млн. грн., що пов'язані із виконанням власних повноважень Єнакієвської міської ради, що призвело до покриття державним бюджетом видатків, віднесених до місцевих.

У зв'язку з чим, Держфінінспекція України вимагає при підготовці проектів нормативних та законодавчих актів щодо спрямування бюджетних коштів дотримуватися вимог Бюджетного кодексу України та їх узгодженості із актами законодавства (пункт 6).

- внаслідок прийняття Президентом України Януковичем В.Ф. з перевищенням повноважень, визначених розділом V Конституції України, рішень, на виконання яких Мінфін виділяв асигнування головному розпоряднику - Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, на видатки, зобов'язання щодо яких взяті приватною особою - покупцем пакета акцій ВАТ «Укртелеком», завдано державному бюджету збитків на загальну суму 220 млн. грн.

У зв'язку з чим, Держфінінспекція України вимагає: при розробленні проектів нормативних актів дотримуватись вимог Бюджетного кодексу України; в межах повноважень звернутись до Держспецзв'язку щодо повернення вказаних коштів до Державного бюджету України та/або ініціювання внесення змін до підпункту «в» підпункту 2 пункту 3 розпорядження Кабінету Міністрів України № 1948-р від 12 жовтня 2010 року «Про погодження умов проведення конкурсу з продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком», в частині зобов'язати покупця відшкодувати здійсненні витрати з Державного бюджету України, пов'язані з іноваційно-інвестиційною діяльністю безпосередньо покупця пакета акцій ВАТ «Укртелеком» (пункт 7).

Крім того, відповідачем направлено позивачу вимогу № 08-15/1667 від 24 жовтня 2014 року, згідно з якою Держфінінспекція України вимагає надати вичерпну інформацію про усунення порушення та копії завірених первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Інформацію про вжиті заходи та виконання цих вимог позивачу запропоновано в місячний термін надіслати на адресу відповідача разом із копіями завірених первинних, розпорядчих та інших документів.

Не погоджуючись з пунктами 2, 3, 5, 6, 7 вимоги № 08-15/1668 від 24 жовтня 2014 року та вимогою № 08-15/1667 від 24 жовтня 2014 року та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Згідно зі ст. 2 вказаного Закону, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 8 вказаного Закону, орган державного фінансового контролю: 1) здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень; 2) розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; 3) вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; 4) здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

Орган державного фінансового контролю розглядає листи, заяви і скарги громадян про факти порушення законодавства з фінансових питань. Звернення, в яких повідомляється про крадіжки, розтрати, недостачі, інші правопорушення, негайно пересилаються правоохоронним органам для прийняття рішення згідно з законодавством.

За змістом ст. 11 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, що позаплановою виїзною ревізією вважається ревізія, яка не передбачена в планах роботи органу державного фінансового контролю і проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема: у разі надходження доручення щодо проведення ревізій у підконтрольних установах від Кабінету Міністрів України, органів прокуратури, органів доходів і зборів, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, в якому містяться факти, що свідчать про порушення підконтрольними установами законів України, перевірку додержання яких віднесено законом до компетенції органів державного фінансового контролю.

Позапланова виїзна ревізія може здійснюватися лише за наявності підстав для її проведення на підставі рішення суду. Позапланова ревізія підконтрольної установи не може проводитися частіше одного разу на квартал.

За змістом п. 27 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20 квітня 2006 року, передбачено, що за зверненням правоохоронного органу контролюючі органи в межах своєї компетенції проводять планові та позапланові виїзні ревізії за місцезнаходженням об'єкта контролю.

Згідно з п. 29 вказаного Порядку, позапланова виїзна ревізія об'єкта контролю за зверненням правоохоронного органу проводиться у разі надання ним: клопотання слідчого або прокурора про призначення позапланової виїзної ревізії та ухвали суду про дозвіл на її проведення, в якому зазначаються підстави проведення, дати її початку та закінчення, а також номер кримінального провадження, орган, що здійснює досудове розслідування, дата та підстави повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (для ревізії суб'єкта господарської діяльності, не віднесеного Законом до підконтрольних установ); постанови слідчого або прокурора про призначення позапланової виїзної ревізії, винесеної після повідомлення посадовій особі підконтрольної установи, що ревізується, про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення; інформації про факти, що свідчать про порушення об'єктом контролю - підконтрольною установою законів, та рішення суду про дозвіл на проведення ревізії, в якому зазначаються підстави проведення, дати початку та закінчення. У разі надходження зазначеної інформації без рішення суду Держфінінспекція, її територіальний орган в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі протягом 7 робочих днів самостійно подає до суду письмове обґрунтування підстав такої ревізії із зазначенням дати початку та закінчення. Про відмову суду у видачі дозволу на проведення позапланової виїзної ревізії об'єкта контролю невідкладно інформується відповідний правоохоронний орган.

Згідно з п. 35 вказаного Порядку, результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок. На першому аркуші акта ревізії, який оформляється на бланку контролюючого органу, зазначається назва документа (акт), дата і номер, місце складення (назва міста, села чи селища).

Акт ревізії містить: вступну частину, в якій зазначаються підстава для проведення ревізії, тема ревізії, повна назва об'єкта контролю, його місцезнаходження, відомості про організаційно-правову форму та форму власності, дати початку і закінчення ревізії, період, який підлягав ревізії, перелік посадових осіб контролюючого органу та залучених спеціалістів, що проводили ревізію, перелік посадових осіб, які відповідали за фінансово-господарську діяльність об'єкта контролю у період, що підлягав ревізії; констатуючу частину, в якій наведено інформацію про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, висновок про наявність або відсутність порушень законодавства, а також у разі наявності визначений в установленому законодавством порядку розмір збитків, завданих державі чи об'єкту контролю внаслідок таких порушень.

Виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

За результатами проведення ревізії з окремих питань програми посадовими особами контролюючого органу та залученими спеціалістами, що проводили ревізію в складі групи, можуть за рішенням керівника групи складатися довідки, які підписуються відповідною посадовою особою контролюючого органу чи спеціалістом та працівниками об'єкта контролю, що є відповідальні з цих питань. Довідки складаються в одному примірнику, видаються керівнику групи для прийняття рішення щодо включення до акта ревізії викладених в них фактів та долучаються до матеріалів ревізії. На вимогу об'єкта контролю йому можуть бути видані копії довідок. Згідно положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» основні фонди - це матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Як зазначено в п. 2 вимоги № 08-15/1668 від 24 жовтня 2014 року, відповідачем встановлено порушення позивачем: пп. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», п. 5.1 Положення про преміювання працівників центрального апарату Міністерства фінансів України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1216 від 29 вересня 2010 року, а саме: протягом 2012 - 2013 років та за січень - березень 2014 року працівникам, які безпосередньо не займались розробленням проектів нормативно-правових актів і не проводили експертизу проектів таких актів, нараховано та виплачено такої надбавки на загальну суму 908,8 тис. грн., що призвело до зайвого перерахування на суму 329,9 тис. грн. до державних цільових фондів; приймалися рішення та здійснювалося нарахування і виплата премій працівникам, які перебували у відпустці по догляду за дитиною, а саме - у грудні 2012-2013 років 29 та 24 працівникам на загальну суму 35,9 тис. грн., що призвело до зайвого перерахування до державних цільових фондів на суму 13,0 тис. грн.

Згідно з п. 3 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 310 від 06 серпня 2014 року, основними завданнями Держфінінспекції є: реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю.

За змістом пп. 24 п. 10 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України № 446/2011 від 08 квітня 2011 року, передбачено, що затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату Мінфіну України, призначає на посади та звільняє з посад їх керівників та заступників керівників, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про оплату праці», держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Відповідно до пп. «в» п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати: надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи: керівним працівникам і спеціалістам департаментів, управлінь, відділів, інших структурних підрозділів, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи).

Згідно з п.п. 2.1 наказу Міністерства фінансів України № 1305 від 04 листопада 2010 року, надбавка за високі досягнення у праці встановлюється в розмірах до 100 % посадового окладу з урахуванням надбавок за ранг державного службовця та вислугу років працівникам Міністерства, які за своїми функціональними обов'язками та положеннями про відповідні структурні підрозділи безпосередньо розробляють, проводять експертизу проектів законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, міжнародних договорів, наказів керівництва Міністерства (за винятком наказів організаційно-розпорядчого характеру) та яким за посадами передбачено завдання щодо безпосередньої розробки проектів нормативно-правових актів та здійснення експертизи таких актів.

Розробкою нормативно-правого акта, яка дає право на виплату надбавки високі досягнення у праці у розмірах, визначених цим пунктом, вважається як самостійна, так і спільна з іншими визначеними виконавцями підготовка, опрацювання проекту акта, організація його погодження (візування), здійснення фінансово-економічного та правового обґрунтування, супроводження та здійснення інших заходів, спрямованих на прийняття та введення в дію нормативно-правового акта.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Бюджетного кодексу України, кожен законопроект, внесений до Верховної Ради України, протягом п'яти днів направляється до Кабінету Міністрів України для здійснення експертизи щодо його впливу на показники бюджету та відповідності законам, що регулюють бюджетні відносини.

Кабінет Міністрів України у двотижневий строк з дня отримання законопроекту подає до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету експертний висновок, підготовлений Міністерством фінансів України, за участю інших заінтересованих центральних органів виконавчої влади. Експертний висновок до законопроекту має містити інформацію щодо повноти та достовірності даних, викладених у фінансово-економічному обґрунтуванні, впливу законопроекту на показники бюджету (з обов'язковим визначенням вартісної величини такого впливу), можливостей фінансового забезпечення у відповідному бюджетному періоді, відповідності законам, що регулюють бюджетні відносини, та пропозиції щодо його розгляду.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки Мінфін України є головним розробником проектів нормативно-правових актів, у забезпеченні підготовці, розробці та удосконаленні проектів актів беруть участь всі структурні підрозділи Мінфіна України, та які беруть безпосереднє та фактичне виконання передбачених функцій.

Крім того, апелянтом не надано належних та допустимих доказів того, що позивачем неправомірно встановлювалися та виплачувалися надбавки за розробку проектів нормативно-правових актів.

Крім того, відповідно до пп. 1.3. п. 1 Положення про преміювання працівників центрального апарату Міністерства фінансів України (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1216 від 29 вересня 2010 року, за рішенням Міністра фінансів України або, у разі його відсутності, особи, яка виконує його обов'язки, та у визначених ним розмірах працівникам Міністерства може бути виплачена премія з нагоди державних і професійних свят, ювілейних дат, за виконання особливо важливої роботи, особливих доручень керівництва Міністерства, а також при нагородженні Почесною грамотою Кабінету Міністрів України та Почесною грамотою Міністерства в межах коштів, передбачених у кошторисі на оплату праці працівників центрального апарату Міністерства.

Згідно з пп. 3.3 п. 3 вказаного Положення, преміювання до державних та професій свят здійснюється за наявності коштів відповідно до розподілу фонду преміювання, який розподіляється згідно пункту 4 Положення.

З матеріалів справи вбачається, що до ревізії позивачем надані розрахунки щодо наявності коштів та відповідні службові записки, розглянуті та затверджені керівництвом Міністерства фінансів України.

Також, як встановлено судом першої інстанції, відповідно до Порядку використання коштів резервного фонду преміювання працівників центрального апарату Міністерства фінансів України, який використовується за рішенням Міністра, преміювання з нагоди державних та професійних свят здійснюється за рахунок коштів Резервного фонду преміювання, який розраховується щомісячно. Згідно наказів Міністерства, премія до свят виплачується всім працівникам центрального апарату Міністерства, отже, і працівникам, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною. Така премія є одноразовою виплатою та не залежить від посадового окладу чи розрахунку середньої заробітної плати.

Як зазначено в п. 3 вимоги № 08-15/1668 від 24 жовтня 2014 року, за відсутності прогнозних розрахунків, невідкладної потреби у державному бюджеті за поточними зовнішніми та внутрішніми зобов'язаннями Кабінетом Міністрів України прийнято рішення та, відповідно, Мінфіном здійснено запозичення на суму 750 млн. дол. США на два роки. При цьому фактично зазначену суму погашено через 3 місяці зі сплатою збільшених відсотків на суму 17,9 млн. дол. США, з них разова комісія становить 3,7 млн. дол. США.

Крім того, отримання суми позики 13 вересня 2013 року, кошти якої фактично надійшли після закінчення робочого дня та, відповідно, відображені в обліку 16 вересня 2013 року, призвело до втрат державного бюджету на суму 406,2 тис. дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 3 247,2 тис. грн.

Згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення державних зовнішніх запозичень у 2013 році» № 592 від 21 серпня 2013 року, Міністрові фінансів Колобову Юрію Володимировичу доручено забезпечити залучення позики відповідно до Умов, затверджених цією постановою, укладення відповідного договору та підписання інших документів, пов'язаних з її залученням.

Відповідно до п. 3 Умов здійснення державних зовнішніх запозичень у 2013 році шляхом залучення позики, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 592 від 21 серпня 2013 року, на основну суму позики нараховується дохід за ставкою 6,5 відсотка річних. Разова комісія становить 0,5 відсотка основної суми позики.

З матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2013 року між Україною в особі Міністра фінансів України, який діє за дорученням Кабінету Міністрів України (позичальник), фінансовими установами, зазначеними в додатку 1 до договору (первинні позикодавці) та ВТБ Кепітал ПЛС (VTB Capital PLC) (фінансовий агент) укладено договір щодо попередньої позики, за змістом якого позичальник може одержати кредит, надавши фінансовому агенту належним чином заповнену заявку, форма якої наведена у додатку 3.

На виконання умов договору, заявка була оформлена і підписана в день підписання договору - 12 вересня 2013 року із визначенням дати отримання кредиту - 13 вересня 2013 року (п'ятниця).

Згідно з інформацією Державної казначейської служби України, залишки коштів на єдиному казначейському рахунку на момент укладання договору складали 15 229,20 тис. грн.

Крім того, відповідно до довідки про використання валютних надходжень за вересень 2013 року, що надана Державною казначейською службою України листом № 12-05/55-24117 від 08 жовтня 2013 року, кошти, отримані відповідно до договору щодо попередньої позики від 12 вересня 2013 року, надійшли на кореспондентський рахунок Національного банку України 13 вересня 2013 року та були зараховані на рахунок Державної казначейської служби України 16 вересня 2013 року (понеділок) в розмірі 750 000,00 тис. дол. США.

16 вересня 2013 року із рахунку використано кошти на погашення та обслуговування державного боргу в сумі 295 517,94 тис. дол. США.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору попередньої позики від 12 вересня 2013 року, кредит отримується протягом періоду доступності, який становить 10 календарних днів з дня підписання Угоди. Кошти вважаються отриманими позичальником, коли вони вчасно та в повному обсязі перераховані на рахунок, зазначений в угоді та/або заявці, про що свідчить відповідне SWIFT-повідомлення.

Крім того, позивачем здійснено дострокове погашення позики в розмірі 750 млн. дол. США (ставка - 9,5 % річних) у грудні 2013 року за рахунок коштів, отриманих від розміщення Єврооблігацій у грудні 2013 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 904 від 18 грудня 2013 року «Про здійснення державних зовнішніх запозичень у 2013 році».

Кошти від випуску облігацій надійшли на валютний рахунок Державної казначейської служби України, відкритий в Національному Банку України 24.12.2013 року.

Згідно з п. 2 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України № 446/2011 від 08 квітня 2011 року, Мінфін України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач при здійсненні запозичення на зовнішньому ринку капіталу з метою фінансування Держбюджету, на виконання Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення державних зовнішніх запозичень у 2013 році» № 592 від 21 серпня 2013 року, діяв на підставі, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням непідтвердження відповідачем недоцільності та відсутності потреби у залученні позики.

Як зазначено в п. 5 вимоги № 08-15/1668 від 24 жовтня 2014 року, при створенні ПАТ «Державний земельний банк» порушено ст. 87 Бюджетного кодексу України, а саме: при відсутності державної програми підтримки регіонального розвитку та пріоритетних галузей економіки, надано бюджетні призначення головному розпоряднику - Міністерству аграрної політики та продовольства України на суму 120 млн. грн., касові видатки проведені у відповідній сумі.

Згідно з п. 6 Розділу ІХ «Прикінцеві положення» Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Кабінету Міністрів України доручено створити Державний земельний (іпотечний) банк з відповідною інфраструктурою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» передбачено кошти на формування статутного капіталу Державного земельного банку в розмірі 120 млн. грн. за бюджетною програмою «Створення Державного земельного банку» (КПКВК 2801480). Головним розпорядником зазначених коштів визначено Міністерство аграрної політики та продовольства України.

За змістом п.п. 6, 9 ст. 116 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України: розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади.

Згідно з п. 3 Положення про Міністерство фінансів України, до основних завдань Мінфіну України відноситься, зокрема: організація роботи, пов'язаної зі складанням та управлінням виконання Державного бюджету України, координація діяльності учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про створення Державного земельного банку» № 609 від 02 липня 2012 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вирішено: для формування статутного капіталу Банку здійснити розміщення та випуск 120000000 простих іменних акцій номінальною вартістю 1 гривня кожна. Розміщення акцій здійснити з 1 по 28 грудня 2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що Міністерству аграрної політики та продовольства України бюджетні призначення на суму 120 млн. грн. надавалися згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» (бюджетна програма «Створення Державного земельного банку» (КПКВК 2801480).

Водночас, Законом України № 1507-VII від 17 червня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» доручено Кабінету Міністрів України вжити заходів щодо ліквідації утвореного ним Банку.

На виконання вимог цього Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 418 від 10 вересня 2014 року «Про ліквідацію публічного акціонерного товариства «Державний земельний банк», якою ліквідовано банк та утворено комісію з ліквідації банку.

Головою зазначеної комісії затверджено заступника Міністра аграрної політики та продовольства Дикуна Андрія Євгеновича та доручено голові комісії затвердити персональний склад комісії і забезпечити здійснення заходів з ліквідації Банку.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виділення асигнувань на створення банку не можна кваліфікувати, як втрати фінансових ресурсів загального фонду державного бюджету в розмірі 120 млн. грн., з огляду на те, що Мінфін України, як головний орган у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової, митної політики, політики у сфері державного внутрішнього фінансового контролю, у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Як зазначено в п. 6 вимоги № 08-15/1668 від 24 жовтня 2014 року, на порушення ст.ст. 82, 87 Бюджетного кодексу України включено до розпорядження Кабінету Міністрів України № 76-р від 11 лютого 2013 року «Деякі питання використання у 2013 році державних капітальних видатків» та надано бюджетні призначення Мінрегіону України за бюджетною програмою « 2751830» «Реалізація пріоритетних проектів та здійснення заходів у Донецькій області» на суму 100 млн. грн., з яких проведено касові видатки на суму 31,5 млн. грн., що пов'язані із виконанням власних повноважень Єнакієвської міської ради, що призвело до покриття державним бюджетом видатків, віднесених до місцевих.

Згідно з дорученнями Президента України № 1-1/1048 від 31 травня 2010 року, за результатами робочої поїздки Президента України до м. Єнакієве Донецької області, Прем'єр-міністра України № 49632/1/1-12 від 20 грудня 2012 року до доручення Президента України № 1-1/3322 від 14 грудня 2012 року за результатами робочої поїздки Президента України до Донецької області, з метою вирішення актуальних питань соціально-економічного розвитку у Донецькій області, зокрема у м. Єнакієве, Міністерству фінансів України доручено забезпечити пріоритетність фінансування відповідних заходів, а також опрацювати питання надання державної підтримки для реалізації окремих проектів будівництва.

За змістом ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку регіонів» передбачено, що стимулювання розвитку регіонів - комплекс правових, організаційних, наукових, фінансових та інших заходів, спрямованих на досягнення сталого розвитку регіонів на основі поєднання економічних, соціальних та екологічних інтересів на загальнодержавному та регіональному рівнях, максимально ефективного використання потенціалу регіонів в інтересах їх жителів та держави в цілому.

Згідно зі ст. 12 вказаного Закону, фінансування стимулювання розвитку регіонів та подолання депресивності територій здійснюється за рахунок коштів, передбачених на цю мету в законах України про Державний бюджет України та рішеннях про місцеві бюджети (Автономної Республіки Крим, обласні, міські міст обласного (республіканського - Автономної Республіки Крим) значення та районні бюджети) на відповідні роки, та інших джерел відповідно до законодавства.

Обсяги фінансування реалізації угод щодо регіонального розвитку та виконання програм подолання стану депресивності територій щорічно передбачаються у проектах Державного бюджету України та рішеннях про місцеві бюджети відповідними бюджетними програмами.

Фінансове забезпечення реалізації угод щодо регіонального розвитку та виконання програм подолання стану депресивності територій за необхідності щорічно уточнюється після набрання чинності Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік та затвердження відповідних місцевих бюджетів.

Головними розпорядниками коштів Державного бюджету України, що виділяються для стимулювання розвитку регіонів та подолання депресивності територій, є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної регіональної політики, інші центральні органи виконавчої влади.

Відповідно до пп. 44 п. 4 Положення про Міністерство фінансів України, Мінфін України відповідно до покладених на нього завдань: проводить оцінку фінансового забезпечення проектів угод щодо регіонального розвитку та державних програм соціально-економічного розвитку територій.

Як вбачається з матеріалів справи, міський голова Єнакіївської міської ради Олейник В.В. листом № 01/07-0040 від 09 січня 2013 року звернувся до Міністра фінансів України Колобова Ю.В. «Про вирішення проблем соціально-економічного розвитку м. Єнакієве» із зазначенням орієнтованого обсягу коштів.

Згідно з ч. 6 ст. 108 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Кабінет Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету може здійснювати розподіл та перерозподіл обсягів субвенцій та додаткових дотацій з державного бюджету місцевим бюджетам (крім додаткової дотації на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів) між місцевими бюджетами у межах загального обсягу відповідних субвенцій та додаткових дотацій. При цьому обсяги субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту можуть перерозподілятися відповідно до частини шостої статті 102 цього Кодексу, а обсяги субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проведення виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів розподіляються у порядку, визначеному статтею 61 Закону України «Про вибори депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів».

Відповідно до пп. 18 п. 4 Положення про Міністерство фінансів України, Міністерство фінансів України здійснює передачу бюджетних призначень та перерозподіл видатків бюджету за рішенням Кабінету Міністрів України, погодженим із Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

На виконання наведених законодавчих норм на засіданні Кабінету Міністрів України 11 лютого 2013 року прийнято розпорядження № 76-р, яке погоджено з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, що підтверджується листом Комітету № 04-14/10-615 від 26 березня 2013 року.

У подальшому, згідно з листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 7/19-6083 від 17 квітня 2013 року, зміна напрямку спрямування бюджетних коштів здійснювалась у встановленому порядку за пропозиціями Мінрегіону як головного розпорядника коштів.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач, здійснюючи передачу бюджетних призначень, діяв на підставі наданих доручень Президента України, розпорядження Кабінету Міністрів України, погодженого з Комітетом Верховної Ради України, та на виконання своїх повноважень, наданих чинним законодавством України.

Як зазначено в п. 7 вимоги № 08-15/1668 від 24 жовтня 2014 року, внаслідок прийняття Президентом України Януковичем В.Ф. з перевищенням повноважень, визначених розділом V Конституції України, рішень, на виконання яких Мінфін виділяв асигнування головному розпоряднику - Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, на видатки, зобов'язання щодо яких взяті приватною особою - покупцем пакета акцій ВАТ «Укртелеком», завдано державному бюджету збитків на загальну суму 220 млн. грн..

Як вірно встановлено судом першої інстанції, проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» щодо збільшення видатків для Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України на суму 220,0 млн. грн. на придбання обладнання для розгортання телекомунікаційної мережі спеціального призначення підготовлений на виконання доручення Президента України № 090/46264-01 від 01 серпня 2012 року та доручення Прем'єр-міністра України № 31790/1/1-12 від 04 серпня 2012 року, виданих на звернення Адміністрації Держспецзв'язку згідно листа № 01/02/01-4113 від 23 липня 2012 року.

Згідно з листами Держспецзв'язку № 01/02/01-4113 від 23 липня 2012 року та ПАТ «Укртелеком» № 6214-901-1 від 26 липня 2012 року, ПАТ «Укртелеком» до 01 жовтня 2012 року мало завершити роботи зі створення виділеного телекомунікаційного ресурсу на магістральному та регіональному рівнях у своїй зоні відповідальності, а Держспецзв'язок мав організувати з'єднання до створеної Укртелекомом телекомунікаційної мережі спецпризначення, встановити кінцеве обладнання (для підключення спецспоживачів) та виконати на ньому пусконалагоджувальні роботи.

Згідно з п. 2 Положення про Міністерство фінансів України, Мінфін України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2012 році із загального обсягу видатків Адміністрації Держспецзв'язку в сумі 220,0 млн. грн., передбачених на придбання обладнання для розгортання телекомунікаційної мережі спеціального призначення, Держказначейством виділено 100,0 млн. грн., які використані Адміністрацією Держспецзв'язку у повному обсязі.

Згідно зі зверненнями Адміністрації Держспецзв'язку б/н від 02 січня 2013 року та № 01/02/01-1085 від 21 березня 2013 року, потреба у коштах на 2013 рік за фактично поставлене телекомунікаційне обладнання та проведення робіт по його встановленню складала 120,0 млн. грн.

Крім того, дорученнями Президента України № 090/80-01 від 02 січня 2013 року, Кабінету Міністрів України № 7/1/1-13 від 05 січня 2013 року та № 6462/3/1-13 від 25 березня 2013 року зобов'язано Мінфін України вжити вичерпних заходів та забезпечити фінансування заходів із розгортання телекомунікаційної мережі спеціального призначення.

З метою забезпечення остаточних розрахунків за фактично поставлене спецобладнання для розгортання телекомунікаційної мережі та його встановлення у 2013 році виділено Адміністрації Держспецзв'язку 120,0 млн. грн. за рахунок державних капітальних видатків відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 149-р від 20 березня 2013 року, погодженого Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету листом № 04-14/10-615 від 26 березня 2013 року.

Отже, позивач при підготовці пропозицій щодо проекту Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» здійснював свою діяльність виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, на виконання доручень Президента України та Кабінету Міністрів України.

Як вбачається зі змісту вимоги № 08-15/1667 від 24 жовтня 2014 року, відповідачем встановлено, що невиконання Міністерством фінансів України функцій, визначених пп. 7 п. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України № 466/2011 від 08 квітня 2011 року, призвело до порушень частини четвертої статті 13 Бюджетного кодексу України, пунктів 17, 19, 20, 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 28 лютого 2002 року, додатка 1 Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимоги щодо їх утворення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 659 від 17 травня 2002 року (у період дії до 18 березня 2011 року) при розгляді та затвердженні кошторисів державної установи «База відпочинку «Конча-Заспа» Міністерства фінансів України та державної установи «База відпочинку «Любич» Міністерства фінансів України на 2011-2014 роки, у частині заниження доходів за спеціальним фондом та, як наслідок, до виділення асигнувань за загальним фондом для покриття видатків за спеціальним фондом кошторису. Викладене відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України, є порушенням бюджетного законодавства в частині включення недостовірних даних до бюджетних запитів та визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників.

Згідно з п. 1 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 28 лютого 2002 року, кошторис бюджетної установи (далі - кошторис) - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов'язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Кошторис має такі складові частини: загальний фонд, який містить обсяг надходжень із загального фонду бюджету та розподіл видатків за повною економічною класифікацією видатків бюджету на виконання бюджетною установою (далі - установа) основних функцій або розподіл надання кредитів з бюджету за класифікацією кредитування бюджету; спеціальний фонд, який містить обсяг надходжень із спеціального фонду бюджету на конкретну мету та їх розподіл за повною економічною класифікацією видатків бюджету на здійснення відповідних видатків згідно із законодавством, а також на реалізацію пріоритетних заходів, пов'язаних з виконанням установою основних функцій, або розподіл надання кредитів з бюджету згідно із законодавством за класифікацією кредитування бюджету.

Форма кошторису затверджується Мінфіном.

Відповідно до п. 10 вказаного Порядку, Мінфін, Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, місцеві фінансові органи доводять до головних розпорядників відомості про граничні обсяги видатків бюджету та надання кредитів з бюджету загального фонду проекту відповідного бюджету на наступний рік, що є підставою для складання проектів кошторисів.

Згідно з п.п. 13, 15-17 вказаного Порядку, на основі проектів зведених кошторисів головні розпорядники формують бюджетні запити, які подаються Мінфіну, Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, місцевим фінансовим органам для включення до проектів відповідних бюджетів у встановленому ними порядку.

Термін розгляду показників проектів кошторисів розпорядників нижчого рівня встановлюється головними розпорядниками так, щоб проекти зведених кошторисів могли бути своєчасно оформлені як бюджетні запити.

У разі обмеження терміну формування бюджетних запитів головними розпорядниками Мінфін, Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, місцеві фінансові органи надають дозвіл головним розпорядникам самостійно визначати порядок та обсяг одержання необхідних даних для забезпечення своєчасного формування і подання бюджетних запитів.

У частині надходжень проектів кошторисів зазначаються планові обсяги, які передбачається спрямувати на здійснення видатків бюджету та надання кредитів з бюджету із загального та спеціального фондів проектів відповідних бюджетів.

У процесі складання та затвердження проектів кошторисів залишки бюджетних коштів за спеціальним фондом кошторисів не плануються.

Обсяги надходжень до спеціального фонду проекту кошторису визначаються на підставі розрахунків, які складаються за кожним джерелом доходів та/або фінансування бюджету чи повернення кредитів до бюджету, що плануються на наступний рік.

За основу цих розрахунків беруться такі показники: обсяг надання тих чи інших платних послуг, а також інші розрахункові показники (площа приміщень і вартість обладнання та іншого майна, що здаються в оренду, кількість місць у гуртожитках, кількість відвідувань музеїв, виставок тощо) та розмір плати в розрахунку на одиницю показника, який повинен встановлюватися відповідно до законодавства; прогнозне надходження зборів (обов'язкових платежів) до спеціального фонду бюджету; прогнозний обсяг повернення коштів до бюджету, що мають цільове призначення.

На підставі зазначених показників визначається сума надходжень на наступний рік за кожним їх джерелом з урахуванням конкретних умов роботи установи. Під час формування показників, на підставі яких визначаються надходження планового періоду, обов'язково враховується рівень їх фактичного виконання за останній звітний рік, а також очікуваного виконання за період, що передує планованому. Показники повинні наводитися в обсязі, зазначеному в розрахунку, і повністю відповідати показникам бухгалтерської звітності за відповідні періоди.

Згідно з п. 20 зазначеного Порядку, під час визначення обсягів видатків бюджету та/або надання кредитів з бюджету розпорядників нижчого рівня головні розпорядники повинні враховувати об'єктивну потребу в коштах кожної установи, виходячи з її основних виробничих показників і контингентів, які встановлюються для установ (кількість класів, учнів у школах, ліжок у лікарнях, дітей у дошкільних закладах тощо), обсягу виконуваної роботи, штатної чисельності, необхідності погашення дебіторської і кредиторської заборгованості та реалізації окремих програм і намічених заходів щодо скорочення витрат у плановому періоді.

Обов'язковим є виконання вимоги щодо першочергового забезпечення бюджетними коштами видатків на оплату праці з нарахуваннями, виплату стипендії, а також на господарське утримання установ. Під час визначення видатків у проектах кошторисів установи повинен забезпечуватися суворий режим економії коштів і матеріальних цінностей. До кошторисів можуть включатися тільки видатки, передбачені законодавством, необхідність яких обумовлена характером діяльності установи. Видатки на придбання обладнання, капітальний ремонт приміщень тощо, які не є першочерговими, можуть передбачатися лише за умови забезпечення коштами невідкладних витрат та відсутності заборгованості. При цьому видатки на заробітну плату з коштів спеціального фонду обчислюються залежно від обсягу діяльності, що провадиться за рахунок цих коштів, із застосуванням встановлених законодавством норм, які використовуються установами аналогічного профілю.

Мінфін має право визначати на кожний рік порядок врахування у кошторисах обсягів заборгованості, яка виникла внаслідок непогашення бюджетних зобов'язань установ.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, джерелами надходжень Мінфіна є: загальний фонд - фінансування з державного бюджету та спеціальний фонд - власні надходження, що забезпечують основну діяльність бюджетних установ, а саме: База відпочинку «Любич» та База відпочинку «Конча-Заспа».

Розрахунки видаткової частини загального фонду баз відпочинку формувались із урахуванням доведеної чисельності, середньої заробітної плати по галузі, індексу споживчих цін, видатків на утримання приміщень, необхідності забезпечення оплати комунальних послуг та енергоносіїв, індексу інфляції. Середня вартість путівки складала основний критерій щодо планування власних надходжень, що у свою чергу є основним джерелом надходжень спеціального фонду кошторису.

З матеріалів справи вбачається, що Мінфіном України затверджено у 1997 році Порядок розрахунку вартості путівок на бази відпочинку, підпорядковані Міністерству фінансів, згідно із яким, середня вартість путівки на базах відпочинку розраховувалась, виходячи із планової суми витрат бази на рік, кількості ліжко-місць, періоду використання бази відпочинку та тривалості відпочинку, що було базою в подальших роках і застосовувалось при розгляді показників бюджетних запитів.

Також, при включенні Бази відпочинку «Любич» до мережі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів Міністерства фінансів України у 2005 році (як одержувача бюджетних коштів та з 2012 року - розпорядника нижчого рівня) за вартістю одного ліжко-дня на загальних підставах за рахунок власних послуг було прирівняно до вартості одного ліжко-дня Бази відпочинку «Конча-Заспа», виходячи із схожих умов для відпочинку.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того, що головний розпорядник, враховуючи вимоги бюджетного законодавства, допустив завищення доходної частини кошторису та відповідно показників доходної частини державного бюджету.

Також, згідно з п. 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, видатки спеціального фонду кошторису за рахунок власних надходжень плануються у такій послідовності: за встановленими напрямами використання, на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов'язань за спеціальним та загальним фондом кошторису та на проведення заходів, пов'язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду.

При цьому розпорядник бюджетних коштів здійснює коригування обсягів узятих бюджетних зобов'язань за загальним фондом кошторису для проведення видатків з цих зобов'язань із спеціального фонду кошторису відповідно до бюджетного законодавства.

Отже, Держфінінспекцією України не наведено обсягу заниження доходів за спеціальним фондом, причини заниження обсягів спеціального фонду та які асигнування загального фонду виділено для покриття видатків спеціального фонду кошторису.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно винесено п.п. 2, 3, 5, 6, 7 вимоги № 08-15/1668 від 24 жовтня 2014 року та вимогу № 08-15/1667 від 24 жовтня 2014 року, що підтверджується наведеними законодавчими нормами та наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано достатньо доказів правомірності дій з прийняття оскаржуваних пунктів вимоги № 08-15/1668 від 24 жовтня 2014 року та вимоги № 08-15/1667 від 24 жовтня 2014 року, чим не виконано покладений на нього ст. 71 КАС України обов'язок доказування правомірності прийнятого рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Міністерства фінансів України до Державної фінансової інспекції України, за участю Прокуратури міста Києва, про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги та вимоги є обґрунтованими та засновані на нормах права.

Доводи апелянтів спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Державної фінансової інспекції України, Прокуратури міста Києва залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2015 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 10 квітня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.