Справа № 297/2925/14а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 р. № 876/11363/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Щерби С.Б.

представника позивача - Пуканича Е.В.

представника третьої особи - Вінтоняка М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Берегівського міського голови Бабяка Золтана Адальбертовича на ухвалу судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 листопада 2014 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Берегівського міського голови Бабяка Золтана Адальбертовича до Виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Підприємство об'єднання громадян Експлуатаційно-виробниче підприємство «Учбово-спортивна база «Закарпаття» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос», Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» про визнання незаконними та скасування рішення і державного акта, -

встановив:

20.11.2014 Берегівський міський голова Бабяк З.А. звернувся в суд з позовом у якому просить визнати незаконними та скасувати рішення Виконкому Берегівської міської ради Закарпатської області від 28.04.1997 № 150 «Про надання земель» та державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 002129 від 05.05.1997.

Ухвалою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 24.11.2014 відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі.

Із цією ухвалою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною, так як прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відмову у відкритті провадження у справі, а тому просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на помилковість висновків судді першої інстанції щодо непідсудності цієї справи адміністративним судам, оскільки цей спір виник з приводу реалізації суб'єктом владних повноважень, а тому є адміністративним.

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Представник третьої особи - Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд проведено у їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, представника позивача та третьої особи, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Суддя першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у адміністративній справі, виходив з того, що цей спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, оскільки у цій справі існує спір про право цивільне. У зв'язку з цим, суддя першої інстанції роз'яснив, що у залежності від суб'єктного складу сторін цей спір належить розглядати у порядку цивільного чи господарського судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками судді першої інстанції, що цей спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства та зазначає таке.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно із ч. 4 ст. 13 Основного Закону держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Конституція України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у цій справі оскаржується рішення Виконавчого комітету Берегівської міської ради від 24.04.1997, яким надано центральній раді «Колос» у постійне користування існуючу земельну площу по вул. Корятовича, 1.

На підставі цього рішення, яке є актом індивідуальної дії, Центральній раді «Колос» Учбово-спортивній базі «Закарпаття» видано державний акт на право постійного користування землею Серії ІІ-ЗК № 002129 від 05.05.1997.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Конституційний Суд України в п. 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання земельної ділянки у власність чи користування (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), на підставі якого третьою особою отримано державний акт про право постійного користування земельною ділянкою, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд розглянувши справу не віднесену до його юрисдикції, не буде вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 11.11.2014, у якій зазначено, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

У постанові від 01.10.2013 року у справі № 21-228а13 у якій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 ЗК та 16 Цивільного кодексу України.

Також слід звернути увагу, що у постанові від 16.12.2014 № 21-459а14 Верховний Суд України зазначив, що позивач звернувся до суду з вимогами про захист своїх цивільних прав, оскільки передача третій особі спірними рішеннями відповідача у постійне користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку призведе до незаконного позбавлення його права власності на розташовану на цій земельній ділянці будівлю. На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Частиною 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на викладене, суддя першої інстанції дійв вірно висновку про відмову у відкритті провадження у адміністративній справі, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Берегівського міського голови Бабяка Золтана Адальбертовича - залишити без задоволення, а ухвалу судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 листопада 2014 року про відмову у відкритті провадження у справі № 297/2925/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 10.04.2015.