Справа № 826/4813/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 квітня 2015 року № 826/4813/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., суддів: Шулежка В.П., Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної виконавчої служби України
прочасткове визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №28778701 від 09.04.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №28778701 від 09.04.2014.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2015 відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №28778701 від 09.04.2014 в частині накладення арешту на все майно, що належить боржнику в межах суми звернення стягнення у розмірі 46755715,12 грн., відкрито провадження у справі в частині накладення арешту на все майно, що належить боржнику в межах суми звернення стягнення виконавчого збору у розмірі 4675571,51 грн.

У судовому засіданні 26.03.2015 представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження у справі, в якій зазначено про те, що оскільки оскаржувана постанова була прийнята в межах виконавчого провадження ВП № 28778701 з примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва № 2- 1849/10р від 10.06.2011 та постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 28778701 від 09.04.2014 в межах виконавчого провадження ВП № 28778701 як така, що виділена в окреме виконавче провадження, не виконувалася, то розгляд даного спору до юрисдикції адміністративних судів не відноситься.

Розглянувши подане відповідачем клопотання, враховуючи положення пунктів 6 та 9 Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 та пункту 7 Пленуму Вищого адміністративного суду України № 6 від 07.02.2014, а також те, що оскаржуваною постановою арешт в межах суми 4 675 571,51 грн. було накладено з метою забезпечення повного та фактичного виконання постанови про стягнення виконавчого збору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою було накладено арешт на майно боржника з метою забезпечення примусового виконання рішення суду, яке станом на момент винесення зазначеної постанови вже було виконано у добровільному порядку, з огляду на що у державного виконавця були відсутні правові підстави для здійснення заходів примусового виконання.

Представник позивача у судовому засіданні 26.03.2015 підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, через канцелярію суду 31.03.2015 надав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач обґрунтовував тим, що оскільки боржником рішення суду в строк для самостійного виконання виконано не було, державним виконавцем було розпочато його примусове виконання шляхом звернення стягнення на майно боржника, у зв'язку з чим накладено арешт на майно в розмірі і обсягах необхідних для виконання за виконавчим документом з урахуванням стягненого виконавчого збору.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.03.2015 заперечив проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні суду у повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача , суд, -

В С Т А Н О В И В:

12.09.2011 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 28778701, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1849/10р. виданого 10.06.2011 Голосіївським районним судом м. Києва : «Стягнути солідарно ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» заборгованості за Кредитним договором 2008-03-Ф від 01.02.2008р. у розмірі 46 755 715,12 грн., з якої 35 000 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 10 459 248,47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 1 296 466,65 грн. - пеня за прострочення сплати процентів». Божником за вказаним виконавчим провадження є ОСОБА_1.

09.04.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову ВП № 28778701 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 4675571,51 грн.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 28778701 від 09.04.2014, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення: 51431286,63 грн. В зазначеній постанові вказано наступне: « 12.09.2011 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику встановлено семиденний строк на самостійне виконання рішення. У зв'язку з невиконанням боржником рішення в строк, наданий для самостійного виконання, відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), державним виконавцем 09.04.2014 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 4 675 571,51 грн., що становить 10 % від суми, яка підлягає стягненню. Загальна сума заборгованості по виконавчому провадженню становить 51 431 286,63 грн.

З метою забезпечення повного, фактичного виконання рішення суду та постанови про стягнення виконавчого збору від 09.04.2014, на майно боржника необхідно накласти арешт.».

ОСОБА_1 не погоджуючись з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 28778701 від 09.04.2014 звернулась з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою та другою статті 25 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 32 зазначеного Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Таким чином, накладення арешту на майна боржника є складовою заходів примусового виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника, які вчиняються державним виконавцем у випадку невиконання божником у добровільному порядку рішення за яким було відкрито виконавче провадження у строки встановлені частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження № 28778701 було відкрито з примусового виконання виконавчого листа № 2-1849/10р. виданого Голосіївським районним судом міста Києва про: «Стягнути солідарно ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» заборгованості за Кредитним договором 2008-03-Ф від 01.02.2008р. у розмірі 46 755 715,12 грн., з якої 35 000 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 10 459 248, 47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 1 296 466,65 грн. - пеня за прострочення сплати процентів»

Частинами першою та третьою статті 542 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред'явити боржникові вимогу у повному обсязі. Виконання боржником свого обов'язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2014 у справі №826/11328/14 за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України, за участю третьої особи - приватного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Кеди М.В. від 17.04.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчому провадженню №28778711, яка залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 позов задоволено повністю.

Відповідно до зазначеної постанови виконавче провадження №28778711 було відкрито з примусового виконання виконавчого листа № 2-1849/10р. виданого 10.06.2011 Голосіївським районним судом м. Києва про: «Стягнути солідарно ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» заборгованості за Кредитним договором 2008-03-Ф від 01.02.2008р. у розмірі 46 755 715,12 грн., з якої 35 000 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 10 459 248,47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 1 296 466,65 грн. - пеня за прострочення сплати процентів».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2014 у справі №826/11328/14 встановлено наступне: "В той же час, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_2 у встановлені строки в добровільному порядку виконав рішення суду, зокрема, ним надано згоду на добровільну передачу всього майна іпотекодержателю та вказана згода прийнята ПрАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Окрім того, ПрАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звертався із заявами до ДВС України про повернення виконавчого документа без виконання у зв'язку із досягненням домовленості із боржником і постановою державного виконавця ВП№28778711 від 29.05.2014р. повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання.".

Також вказаною постановою встановлено, що ПрАТ «Перший Український Міжнародний Банк» зверталося до відповідача 03.12.2013 з заявою, в якій повідомляв про те, що ОСОБА_2 у встановлені строки в добровільному порядку виконав рішення суду та просив відкликати виконавчий лист без виконання, та 13.05.2014 із повторною заявою, у якій зазначило про те, що у зв'язку із досягненням домовленості із боржником просить повернути виконавчий документ без виконання.

Частинами третьою та п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, є рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено факт того, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва за яким було видано 10.06.2011 виконавчий лист № 2-1849/10р. про: «Стягнути солідарно ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» заборгованості за Кредитним договором 2008-03-Ф від 01.02.2008р. у розмірі 46 755 715,12 грн., з якої 35 000 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 10 459 248,47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 1 296 466,65 грн. - пеня за прострочення сплати процентів» було виконано солідарним боржником ОСОБА_2, а отже припинено обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором, у встановлені строки в добровільному порядку про що стягувачем - ПрАТ «Перший Український Міжнародний Банк» відповідача повідомлено заявами від 03.12.2013 та 13.05.2014.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що станом на дату винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме 09.04.2014, рішення Голосіївського районного суду міста Києва за яким було видано 10.06.2011 виконавчий лист № 2-1849/10 було виконано солідарним боржником - ОСОБА_2 у повному обсязі про що стягувачем - ПрАТ «Перший Український Міжнародний Банк» відповідача повідомлено заявами від 03.12.2013 та 13.05.2014, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для вжиття заходів примусового виконання рішення позивачем, а отже і накладення арешту на її майно в межах суми звернення стягнення виконавчого збору у розмірі 4675571,51 грн.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Адміністративний позов - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеда М. В. від 09.04.2014 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 28778701 в частині накладення арешту на все майно, що належить боржнику в межах суми звернення стягнення виконавчого збору у розмірі 4675571,51 грн.

.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.П. Огурцов

Судді В.П. Шулежко

І.М. Погрібніченко