Справа № 826/1991/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 квітня 2015 року письмове провадження № 826/1991/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Управління державної охорони України
про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з даним позовом до Управління державної охорони України (далі - відповідач, УДО України), в якому просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ від 05.12.2014 № 261-ос, яким були внесені зміни до наказу від 05.11.2014 № 240-ос; залишити в силі наказ від 05.11.2014 № 240-ос; зобов'язати відповідача направити особову справу до ГУ СБУ у місті Києві і Київській області; визнати незаконним та скасувати наказ від 10.12.2014 № 728.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам ст. 16 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб».

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Подав через канцелярію суду письмові заперечення, в яких просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, з огляду на положення ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

05 листопада 2014 року відповідачем прийнято наказ № 240-ос, відповідно до якого звільнено з військової служби у запас Служби безпеки України капітана ОСОБА_1 (НОМЕР_1), який перебуває у розпорядженні Начальника Управління державної охорони України (остання займана посада - старший консультант 2 відділу 2 Служби Департаменту підготовки та проведення охоронних заходів). Виключено його зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.

Підставою для звільнення позивача з військової служби стало скорочення штатів або проведення організаційних заходів (п. «г» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»).

В подальшому, 05.12.2014 відповідачем прийнято оскаржуваний наказ № 261-ос, яким внесено зміни до наказу № 240-ос в частині звільнення позивача з військової служби у запас Збройних сил України, а не у запас СБУ, як то зазначено в первинному наказі.

Крім того, 10.12.2014 наказом № 728 від 10.12.2014 позбавлено капітана запасу ОСОБА_1, колишнього військовослужбовця Управління державної охорони України відомчої відзнаки Управління державної охорони України «Вогнепальна зброя» (9-мм пістолет ФОРТ-12 з бойовим комплектом, заводський номер НОМЕР_2).

Вважаючи вказані вище накази неправомірними та таким, що порушують охоронювані законом права позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 16 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» визначено, що військовослужбовці офіцерського складу, звільнені зі служби в Управлінні державної охорони України (за винятком звільнених за службовою невідповідністю чи у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили), зараховуються в запас Служби безпеки України, а солдати і матроси, сержанти і старшини, прапорщики і мічмани - в запас у загальному порядку.

Відповідачем, в підтвердження обґрунтованості наказу № 261-ос, до матеріалів справи, не надано доказів того, що позивача звільнено за службовою невідповідністю чи у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, а судом наявності таких обставин не встановлено.

Тобто, матеріали справи не містять в собі доказів того, що позивача було помилково звільнено на підставі п. «г» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», внаслідок чого суд приходить до висновку, що наказ № 261-ос, не відповідає вимогам ст. 16 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», а отже є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Посилання представника відповідача, викладені в письмових запереченнях, з приводу того, що позивач не може бути зарахований в запас Служби безпеки України, внаслідок численних порушень дисципліни, судом відхиляються, адже, як вже зазначалось, позивача звільнено з військової служби не за службову невідповідність, а у зв'язку із скорочення штатів або проведення організаційних заходів, внаслідок чого доводи відповідача в частині дисципліни ОСОБА_1 є недоречними.

Твердження відповідача про те, що позивач ухилявся від участі в АТО, судом також відхиляються, адже закон не містить в собі такої підстави для переведення колишнього офіцера Управління державної охорони України в запас не Служби безпеки, а в запас Збройних сил України.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу № 261-ос є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Однак, позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу № 728 від 10.12.2014 «Про позбавлення відомчої відзнаки Управління державної охорони України «Вогнепальна зброя» задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1.6 Наказу Управління державної охорони України від 18.04.2013

№ 255 «Про установлення відомчих відзнак Управління державної охорони України «Вогнепальна зброя» і «Холодна зброя» та затвердження Положення про них», за рішенням Начальника Управління державної охорони України або особи, яка виконує його обов'язки, нагороджений може бути позбавлений відзнак «Вогнепальна зброя», «Холодна зброя» у разі, в тому числі: наявності у нагородженого військовослужбовця Управління державної охорони України дисциплінарного стягнення: попередження про неповну службову відповідність; звільнення з військової служби за контрактом, за службовою невідповідністю; пониження в посаді у дисциплінарному порядку; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; пониження старших прапорщиків у військовому званні на один ступінь; позбавлення військового звання старший солдат; позбавлення сержантського (старшинського) звання; позбавлення військового звання прапорщик, старший прапорщик із звільненням з військової служби у запас; позбавлення військового звання; пониження військового звання на один ступінь.

Як зазначив представник відповідача, за час проходження військової служби в УДО України, капітан запасу ОСОБА_1 неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності.

До того ж, представник відповідача зазначив про факт розслідування кримінального провадження Броварським МРВ ГУ МВС України в Київській області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, в якому повідомлено про підозру ОСОБА_1 Позивач факт наявності кримінального провадження щодо нього підтвердив в судовому засіданні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наказ № 728 від 10.12.2014 «Про позбавлення відомчої відзнаки Управління державної охорони України «Вогнепальна зброя», відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України та скасуванню не підлягає.

Позовна вимога про залишення в силі наказу від 05.11.2014 № 240-ос, задоволенню не підлягає, адже матеріали справи не містять в собі доказів скасування даного наказу. Крім того, в цій частині позовних вимог, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Позовна вимога про зобов'язання відповідача направити особову справу позивача до ГУ СБУ у місті Києві і Київській області, в даному випадку, задоволенню не підлягає, як така, що є передчасною. Позивачем не надано доказів того, що за наслідками набрання даним рішенням суду законної сили, відповідач самостійно не передасть особову справу ОСОБА_1 до ГУ СБУ.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню частково.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 05.12.2014 № 261-ос Управління державної служби охорони.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати в сумі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної служби охорони.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Арсірій