Справа № 2а/2270/1601/11
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2011-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2270/1601/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2011 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБлонського В.К.,
при секретарі Варченко В.В.,
за участі: представника позивачаГори Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Старокостянтинівського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття м. Старокостянтинів Хмельницької області до ОСОБА_4 м. Старокостянтинів Хмельницької області про примусове стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення з відповідача на користь позивача 8041,17 грн., незаконно виплаченої допомоги по безробіттю.

Свій позов позивач мотивує тим, що відповідач перебувала на обліку у позивача у статусі безробітного, починаючи з 07.06.2007 року по 10.06.2008 року, та в період перебування на обліку в такому статусі одночасно в цей час була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності і не скасувала підприємницьку діяльність на момент реєстрації в державній службі зайнятості.

Відповідно до чинного законодавства до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах та які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Відповідач зобов'язана була повідомити про такі обставини позивача, чого в порушення своїх обов'язків не зробила, та отримала за період з 14.06.2007 року по 07.06.2008 року допомогу по безробіттю у сумі 8041,17 грн., яку тепер необхідно стягнути з відповідача на користь позивача тому що вона отримана незаконно.

Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, пояснивши суду, що відповідач зобов'язана була повідомити своєчасно відомості про обставини, що впливають на умови виплати відповідачу допомоги по безробіттю. Відповідач цього не зробила, та одночасно з отриманням допомоги по безробіттю була зареєстрована як підприємець, що виключає можливість отримання допомоги по безробіттю.

Добровільно повернути отримані кошти відповідач відмовилася, тому заявлено позов до суду.

Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач перебувала на обліку у позивача у статусі безробітного починаючи 07.06.2007 року по 10.06.2008 року, та в період перебування на обліку в такому статусі одночасно з 04.02.2002 року була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності і не скасувала підприємницьку діяльність на момент реєстрації в державній службі зайнятості.

Позивач взнав про те, що відповідач була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності і не скасувала підприємницьку діяльність на момент реєстрації в державній службі зайнятості згідно довідки з ЄДРПОУ яку отримав 17.09.2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 року № 803-12, зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Згідно ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові чи здатні приступити до підходящої роботи. Аналізуючи дану норму закону, суд приходить до висновку, що отримання доходів від здійснення підприємницької є одним із інших можливих способів отримання доходів.

Пунктом б ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців. Відповідач самостійно забезпечила себе роботою, так як 04.02.2002 року зареєструвалася як фізична - особа підприємець, тому її необхідно вважати зайнятою за цей період, що відповідно виключає отримання відповідачем у цей період допомоги по безробіттю.

Ст. 25 цього ж Закону встановлено, що розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначається Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-3.

Однією із умов визначених ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є обов'язок застрахованої особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітної, своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Крім того відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 цього ж Закону, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. Згідно п. п. 1 п. 5.5 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності» затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідач в порушення вимог Закону при реєстрації його у позивача в статусі безробітного не повідомила позивача про те, що вона з 04.02.2002 року є зареєстрованою як фізична - особа підприємець і така реєстрація не була скасована, що призвело до незаконної виплати відповідачу допомоги по безробіттю у сумі 8041,17 грн., за період з 14.06.2007 року по 07.06.2008 року.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними, стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Так як відповідач за період з 04.02.2002 року по 13.01.2010 року була суб'єктом підприємницької діяльності, та одночасно отримала у позивача допомогу в якості безробітного у сумі 8041,17 грн., цю суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідач в добровільному порядку зазначені санкції не сплатила, незважаючи на претензію позивача від 20.12.2010 року за № 24 - 02/2160.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та повністю доведений у судовому засіданні дослідженими доказами, тому суму незаконно отриманих коштів необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ч. 1, п. б ч. 3, ст. 1, ст. ст. 2, 25 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», п. п. 1 п. 5.5 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності», ст.ст. 9, 11, 86, 159 - 163, 167 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 м. Старокостянтинів Хмельницької області на користь Старокостянтинівського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття м. Старокостянтинів Хмельницької області, , р/р 1007 в ГУДКУ у Хмельницькій області, МФО 815013, 8041,17 грн., (вісім тисяч сорок одна гривня сімнадцять копійок) незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 14 березня 2011 року

Суддя/підпис/В.К. Блонський
"Згідно з оригіналом" Суддя В.К. Блонський