Справа № 2а-9728/11/0308
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2015 р. м. Київ К/800/16807/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Ситникова О.Ф.,
Малиніна В.В.,
Пасічник С.С.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2011 року позивач звернулась до суду із адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради № 1946/11.2-12 від 22.03.2010 року; зобов`язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради продовжити дію її посвідчення «Член сім`ї загиблого», яке підтверджує право на пільгу надану ч.1 ст.10 та ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2011 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 статусу «Член сім`ї загиблого»; зобов`язано Департамент соціальної політики Луцької міської ради надати ОСОБА_1 статус «Член сім`ї загиблого» та продовжити дію її посвідчення «Член сім`ї загиблого», яке підтверджує її право на пільги надані ч.1 ст.10 та ст.15 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року скасовано постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2011 року та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо фактичного вилучення у ОСОБА_1 «Посвідчення члена сім`ї загиблого» Серії НОМЕР_1 від 02.09.2004 року.

Зобов`язано Департамент соціальної політики Луцької міської ради повернути ОСОБА_1 «Посвідчення члена сім`ї загиблого» Серії НОМЕР_1 від 02.09.2004 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Департамент соціальної політики Луцької міської ради не погодилось з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року і звернулось до суду з касаційною скаргою про скасування рішення суду апеляційної інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і являється дочкою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ЇЇ батько ОСОБА_2 був інвалідом 2 групи, належав до категорії осіб ветеранів війни - інвалідів війни, належав до осіб (категорія 1) ліквідаторів наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого Волинським облвійськоматом підтверджується, що позивачу ОСОБА_1 із 01.09.2004 р. призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника.

Посвідченням серії НОМЕР_1 від 02.09.2004 р. виданим Волинським облвійськоматом, підтверджується, що позивач ОСОБА_1 являється членом сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Із змісту письмової відповіді № 1946/11.2-12 від 22.03.2010 року Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на звернення позивача ОСОБА_1 щодо продовження дії її посвідчення «Члена сім`ї загиблого» видно, що позивачці відмовлено у продовженні дії цього посвідчення, з мотивів того, що право на вказаний статус позивачка могла мати лише до повноліття, тобто до 18 років.

Вважаючи вказану відмову неправомірною, ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаними позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення винесене відповідачем з порушенням вимог законодавства, та прийшов до висновку про наявність у позивача права на пільги надані ч.1 ст.10 та ст.15 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Львівський апеляційний адміністративний суд погодився із встановленим правом позивача на пільги надані ч.1 ст.10 та ст.15 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проте вважав, що способом відновлення порушених прав позивача, зокрема на підтвердження її статусу «члена сім`ї загиблого» та на отримання пільг, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є необхідним прийняття судового рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо фактичного вилучення у позивача посвідчення «члена сім`ї загиблого» та зобов`язання відповідача повернути позивачу таке посвідчення.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України з огляду на наступне.

Основним Законом, що визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється, зокрема, на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема : - утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; - діти, які не мають (і не мали) своїх сімей.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що захворювання та інвалідність ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , були пов`язані із наслідками виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Факт призначення пенсії позивачу у зв`язку із втратою годувальника, тобто батька, підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 02.09.2004 р. Волинським облвійськоматом.

Пунктом 13-1 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою КМ України № 302 від 12.05.1994 р., передбачено право уповноваженого органу на вилучення посвідчення, у разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, статус члена сім`ї загиблого особа може втратити лише у разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на такий статус згідно законодавства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач Департамент соціальної політики Луцької міської ради не приймав відносно позивача рішення про припинення дій посвідчення члена сім`ї загиблого та про вилучення цього посвідчення.

Встановлено, що посвідчення серії НОМЕР_1 члена сім`ї загиблого, виданого ОСОБА_1 02.09.2004 р. є безтерміновим.

Таке посвідчення було видано позивачу у зв`язку із втратою годувальника та призначенням пенсії у разі втрати годувальника, до підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Волинським ОВК 01.09.2004 р.

Отже, на час отримання посвідчення члена сім`ї загиблого, на позивачку, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», поширювалась дія цього Закону як на утриманця загиблого, якому в зв`язку із цим виплачується пенсія.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи, вірно обрав спосіб відновлення порушених прав позивача, повно дослідив докази по справі та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року - без змін, оскільки суд апеляційної інстанцій не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

С.С. Пасічник