Справа № 2а-3832/10/0970
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року м. Київ К/800/18019/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Приходько І.В.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі - ДПІ) на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ДПІ, за участю прокуратури Івано-Франківської області,

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № /0 та № /0 від 18.10.2010 року.

Зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи документами.

20 грудня 2010 року постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № /0 та № /0 від 18.10.2010 року скасовані.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 30.09.2010 року ДПІ була здійснила документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_2 з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2007 року, січень 2008 року, лютий 2008 року, травень 2008 року, червень 2008 року, жовтень 2008 року, за наслідками якої того ж дня був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що ОСОБА_2 у порушення вимог пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4, пп. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» зменшив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, у розмірі 279 096,50 грн.

18 жовтня 2010 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення № /0 щодо зменшення ОСОБА_2 суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, у розмірі 279 050,00 грн., № /0 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 31 868,00 грн., у тому числі 16 884,00 грн. - основного платежу, 14 984,00 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_2, як суб'єкт підприємницької діяльності, придбав сідловий тягач «DAF» та причіп «KOEGEL» , сідловий тягач «DAF 95», сідловий тягач «VOLVO 630», причіп «SCHMITS 24/L», сідловий тягач «VOLVO VNL», які ввезені на територію України і з яких сплачені всі відповідні митні збори та податок на додану вартість, що підтверджується вантажно-митними деклараціями.

Зазначені транспортні засоби ОСОБА_2 були зареєстровані, як фізичною особою, а не підприємцем та взяті на облік як основні засоби, що підтверджується картками обліку руху основних засобів, інвентарними картками.

Відповідно до п. 6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7.09.1998 року (далі - Правила № 1388), транспортні засоби реєструють за юридичними та фізичними особами.

Згідно з ст. 2 та ч.1 ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використання свого майна для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що ОСОБА_2 правомірно використовував у власній господарській діяльності транспортні засоби, що зареєстровані на нього, як на фізичну особу.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із суми податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону).

ДПІ не заперечувався факт придбання ОСОБА_2 транспортних засобів, відповідно до вантажно-митних декларацій № 001846, № 001847, сплату митних платежів та податку на додану вартість.

Суми податку на додану вартість, сплачені в ціні придбаних транспортних засобів згідно зазначених вантажно-митних декларацій ОСОБА_2 були включені до складу податкового кредиту і заявлені до бюджетного відшкодування.

Згідно з постановою Верховного суду України № 2539147 від 3.07.2012 року у справі № 21-126а12 у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажно-митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

Відповідно до пп. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.4.1. п. 7.4. ст.7 цього Закону право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Визначальним фактором для формування податкового кредиту фізичними особами - суб'єктами господарювання, зареєстрованими платниками податку на додану вартість, при придбанні транспортних засобів, інших основних фондів та товарів є їх подальше використання в господарській діяльності такої особи - платника податку, при цьому незалежно від того чи почали вони використовуватися протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до ліцензій серії НОМЕР_1 від 11.12.2007 року та серії НОМЕР_1 від 11.09.2008 року ОСОБА_3 надавав послуги із здійснення внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів.

Для підтвердження використання зазначених транспортних засобів у власній господарській діяльності ОСОБА_3 надав договори на перевезення вантажів, трудові договори, міжнародні товарно-транспортні накладні, подорожні листи вантажних автомобілів в міжнародному сполученні, заявки на перевезення вантажів, акти здачі-прийомки виконаних робіт (послуг).

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» та п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані: вести бухгалтерський облік, складати звітність про фінансово-господарську діяльність і забезпечувати її зберігання у терміни, встановлені законами; подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів).

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що зазначені транспортні засоби були взяті ОСОБА_2 на облік як основні засоби і крім первинних документів щодо підтвердження їх придбання та використання в його господарській діяльності, на них складаються інвентарні картки основних засобів (форми 03-6), акти приймання - передачі основних засобів (форми 03-1), картки обліку руху основних засобів (форми 03-8), відомості нарахування амортизації основних фондів.

Крім того, Законом України «Про податок на додану вартість» не передбачено особливих умов для формування податкового кредиту та визначення дати виникнення права на податковий кредит для фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість.

Здійснена реєстрація транспортних засобів на фізичну особу у відповідності до п. 6 Правил № 1388, які передбачають реєстрацію прав власності на автотранспортні засоби тільки на юридичних і фізичних осіб, а не на суб'єктів підприємницької діяльності, жодним чином не впливає на право ОСОБА_2 на податковий кредит, оскільки реєстрація права власності на фізичну особу не може розглядатися як підстава для неможливості укладення договорів фізичною особою - підприємцем у межах її підприємницької діяльності.

Таким чином, ОСОБА_2 правомірно включив сплачені суми податку на додану вартість в ціні транспортних засобів до складу податкового кредиту на підставі вантажно-митних декларацій № 001846, № 001847 та визначив суми бюджетного відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області відхилити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Приходько І.В.