Справа № 807/213/13-а
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 р. Справа № 876/649/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2014 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі в порядку ст. 236 КЗпП України.
Заяву мотивовано тим, що внаслідок її поновлення на роботі 30.05.2013 року у судовому порядку, ОСОБА_1 не виплачено різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з затримкою виконання рішення суду та її фактичного поновлення на займаній посаді тільки 10.02.2014 року, а тому заявник просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 вищевказану різницю за період з 30.05.2013 року по 10.02.2014 року у розмірі 36 665,32 грн.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 19 493,72 грн. (дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто три гривні сімдесят дві копійки) з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів. В решті зазначених у заяві вимог відмовлено.
Не погодившись із винесеним судовим рішенням, ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 оскаржено його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, безпідставно вийшов за межі заяви та самостійно зменшив нараховану відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.05.2013 року по 10.02.2014 року на різницю отриманої позивачкою допомоги по безробіттю.
Закарпатський обласний військовий комісаріат свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при стягненні на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу ІНФОРМАЦІЯ_3 не враховано суми, виплаченої їй як допомогу по безробіттю до 29.05.2013 року, що не позбавляє Ужгородському міському центру зайнятості права вимоги відшкодувати цю суму, проте цей факт не враховано судом першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянтів у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.05.2013 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п. 28 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 28.12.2012 року № 242 в частині звільнення працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 , начальника групи бухгалтерського обліку відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Поновлено на державній службі ОСОБА_1 на посаді начальника групи бухгалтерського обліку відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2012 року по 29 травня 2013 року.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника групи бухгалтерського обліку відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 та в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць виходячи з середньомісячної заробітної плати 4 532,78 грн.
23 січня 2014 року Львівський апеляційний адміністративний суд постанову Закарпатського окружного адміністративного суду залишив в силі, а в частині виплати середньомісячної заробітної плати вніс зміни та виклав четвертий абзац резолютивної частини постанови суду першої інстанції в наступній редакції: «Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2012 року по 29 травня 2013 року в розмірі 46 234,56 грн.».
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014 року про виправлення описки в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року у справі № 876/11627/13 (№807/213/13-а) правильним у резолютивній частині розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню замість 46 234, 56 грн. слід вважати 20 548,92 грн.
Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2 від 10 лютого 2014 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника групи бухгалтерського обліку відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 з 28 грудня 2012 року (Т.6 а.с.22), тобто судове рішення в частині допущення до негайного виконання від 29.05.2013 року відповідачем виконано тільки 10 лютого 2014 року.
Згідно із ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Закріплений у ст. 8 КАС України принцип Верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.
Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року (справа «Жовнер проти України») суд відзначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.
Згідно з абз. 7 ч. 1 ст. 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника здійснюється згідно зі ст. 236 КЗпПУкраїни. Судом першої інстанції підставно враховані обґрунтування заявника своєї заяви, оскільки статтею 236 КЗпП України передбачено обов`язок власника, як суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Наявними у справі доказами підтверджується факт ненарахування та невиплати заявнику середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду від 29.05.2013 року, зокрема за період з 30.05.2013 року по 10.02.2014 року (дата винесення наказу про поновлення заявника на посаді).
Відповідно до наданого суду розрахунку від 16.06.2014 року №31, який оформлено Закарпатським обласним військовим комісаріатом, за час затримки виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.05.2013 року, а саме з 30.05.2013 року по 10.02.2014 року позивачу нараховано 36 665,72 грн. заробітної плати без утримання обов`язкових платежів та зборів, однак така сума позивачеві виплачена відповідачем не була.
Відповідно до інформації Ужгородського міського центру зайнятості розмір допомоги по безробіттю з 29.05.2013 року по 10.02.2014 року гр. ОСОБА_1 складав 17 172,00 грн.
Враховуючи положення п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з яким при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (в т.ч. допомога по безробіттю), та довідку Ужгородського міського центру зайнятості №2571-13 від 15.12.2014 року, сума, яка підлягає стягненню з Закарпатським обласним військовим комісаріатом на користь ОСОБА_1 становить 19 493,72 грн. (36 665,72 грн. - 17 172,00 грн. (допомога по безробіттю) = 19 493,72 грн.).
Доводи апелянта про те, що при стягненні на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу Закарпатським ОВК не враховано суми, виплаченої їй як допомогу по безробіттю до 29.05.2013 року колегія суддів вважає неаргументованими, оскільки ст. 236 КЗпП передбачає виплату заявнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі у справі №807/213/13-а без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 08.04.2015 року.