Справа № 2а/1121/12, 2а-1485/11
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2015р. м. Київ К/9991/49658/12

К/9991/48573/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Світловодської міської ради, треті особи: спільне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", комунальне підприємство "Світловодський міський водоканал", комунальне підприємство "Зелене господарство", комунальне підприємство "Господарнк", комунальне підприємство "Добробут", Житлово-експлуатаційні контори № 1, 2, 3, 4, 5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, за участю Свтловодського міжрайонного прокурора про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2012 року залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року позов задоволено частково. Визнано незаконним рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради №732 від 15.03.2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг» з часу набрання постановою суду законної сили. Зобов'язано відповідача Виконавчий комітет Світловодської міської ради невідкладно, після набрання постановою законної сили, опублікувати резолютивну частину постанови суду у виданні, в якому повинно було офіційно оприлюднено рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради №732 від 15.03.2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг».

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями у справі, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з касаційними скаргами та просять рішення судів змінити в частині відмови в позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, виконавчим комітетом Світловодської міської ради Кіровоградської області прийнято рішення від 15.03.2007р. №732 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг», яким, власне, і визначено виконавців житлово-комунальних послуг.

Судами вірно враховано, що вказане рішення має ознаки нормативно-правового акту, оскільки воно регулює правовідносини між мешканцями житлових будинків та комунальними підприємствами, які надають житлово-комунальні послуги; рішенням визначені виконавці, з якими, відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі мають право укласти договір на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт це:

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

З аналізу вказаної норми права та суті оскарженого рішення вбачається, що вказане рішення суб'єкта владних повноважень є регуляторним актом.

При цьому, проект регуляторного акту разом з відповідним аналізом регуляторного впливу не був оприлюднений з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних і юридичних осіб, їх об'єднань, у спосіб, передбачений ст.ст. 9,13 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" та прийнятий регуляторний акт не був належним чином оприлюднений.

Так, згідно зі ст.9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб. Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Статтею 9 цього Закону також визначено, що про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Згідно зі ст.6 Закону громадяни, суб'єкти господарювання, їх об'єднання та наукові установи, а також консультативно-дорадчі органи, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб'єктів господарювання, мають право:

- подавати до регуляторних органів пропозиції про необхідність підготовки проектів регуляторних актів, а також про необхідність їх перегляду;

- у випадках, передбачених законодавством, брати участь у розробці проектів регуляторних актів;

- подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь - у відкритих обговореннях питань, пов'язаних з регуляторною діяльністю;

- бути залученими регуляторними органами до підготовки аналізів регуляторного впливу, експертних висновків щодо регуляторного впливу та виконання заходів з відстеження результативності регуляторних актів;

- самостійно готувати аналіз регуляторного впливу проектів регуляторних актів, розроблених регуляторними органами, відстежувати результативність регуляторних актів, подавати за наслідками цієї діяльності зауваження та пропозиції регуляторним органам або органам, які відповідно до цього Закону на підставі аналізу звітів про відстеження результативності регуляторних актів приймають рішення про необхідність їх перегляду;

- одержувати від регуляторних органів у відповідь на звернення, подані у встановленому законом порядку, інформацію щодо їх регуляторної діяльності.

Таким чином, оприлюднення проекту регуляторного акту у спосіб та у строки, що визначені ст.9, 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачає за мету забезпечення прав громадян щодо особистої участі в прийнятті регуляторного акту.

Відповідачем порушено процедуру прийняття регуляторного акту, яка визначена Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до ст.36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» орган місцевого самоврядування повинен скасувати або зупинити дію регуляторного акту, якщо він прийнятий без аналізу регуляторного впливу, або проект регуляторного акту не був оприлюднений. Відповідач самостійно не скасував і не зупинив дію регуляторного акту, тому з питанням про перегляд регуляторного акту звернулися до суду позивачі, яких було позбавлено прав, передбачених ст. 6 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджує висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач при прийняті оскарженого рішення (регуляторного акта), діяв не у спосіб, що передбачений Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

При цьому, нормативно-правовий акт, у разі оскарження його у судовому порядку, втрачає чинність з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили, у цьому полягає відмінність втрати чинності нормативно-правовим актом від втрати чинності актом індивідуально-правової дії, протиправність якого виникає, у разі набрання законної сили рішенням суду про задоволення адміністративного позову, з моменту прийняття такого акта суб'єктом владних повноважень.

Таким чином, суди обґрунтовано вказали на втрату чинності оскарженим рішенням відповідача з дня набрання законної сили постанови суду.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: