Справа № К/9991/20917/11-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2015р. м. Київ К/9991/20917/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2010р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2011р. у справі за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 01.06.2005р. по 01.01.2006р. включно згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» та постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. №865, виходячи з посадового окладу в розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент нарахування.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2010р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2011р., в задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 30.04.1993р. працює на посаді судді Хорольського районного суду Полтавської області, та вважає, що за період з 01.06.2005р. по 01.01.2006р. заробітна плата та щомісячне грошове утримання йому нараховано та виплачено неправильно.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутні як бюджетні асигнування для відповідних виплат на 2005 рік, так і правові підстави для нарахування та виплати позивачу заробітної плати та щомісячного грошового утримання судді, з урахуванням підвищення посадових окладів.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують і є безпідставними виходячи з наступного.

Так, частиною другою статті 44 Закону України «Про статус суддів» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

30 червня 2005 року Кабінет Міністрів України в межах своїх повноважень прийняв постанову № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» та постанову № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», якими з 01.06.2005р. підвищив посадовий оклад, зокрема, Голові Верховного Суду України до 15 розмірів мінімальної заробітної плати.

Водночас, Кабінет Міністрів України не привів посадові оклади інших суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням підвищених посадових окладів Голови Конституційного Суду України та Голови Верховного Суду України.

В подальшому, постановою КМ України від 03.09.2005р. № 865 «Про оплату праці суддів», затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи.

При цьому Кабінет Міністрів не усунув порушення вимог частини 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» і не привів оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою співвідношення, одночасно з окладами Голови Верховного Суду України та Голови Конституційного Суду України, оскільки надав постанові «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. № 865 чинності не з 01.06.2005р., а з 01.01.2006р. (пункт 5 Постанови).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007р. у справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. №865 визнано незаконним. Цією ж постановою суду допущено поворот виконання постанови Кабінету Міністрів України, визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30.06.2005р. № 513 і № 514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01.06.2005р.

Проте, застосовувати постанову КМ України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. № 865 в частині приведення посадового окладу позивача з 1 червня по 31 грудня 2005 року у відповідність з положеннями постанови КМ України «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України» від 30.06.2005р. №514, необхідно не лише в частині розміру посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за кваліфікаційний клас позивача, а при визначенні розміру заробітку позивача необхідно враховувати і інші положення цих постанов та зміни, які до них були внесені в подальшому.

Так, постановою КМ України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865» від 31.12.2005р. № 1310 пункт 5 постанови №865 був викладений у такій редакції: «ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10.07.1995р. № 584, від 19.09.1996р. № 856, від 05.03.2002р. № 220, від 25.11.2002р. № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11.12.2002р. № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23.02.2002р. № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Зазначеними Указами встановлювались додаткові заходи соціального захисту суддів, в т.ч. різного роду надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи тощо, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Зазначені Укази Президента України втратили чинність з 01.01.2006р.

Таким чином, Кабінет Міністрів України з 01.06.2005р. Голові та заступникам Голови Верховного Суду України, а з 01.01.2006р. усім іншим суддям судів загальної юрисдикції не просто підвищив посадові оклади, а змінив систему і порядок оплати праці суддів, передбачивши у пункті 3 постанови №865, що у разі зменшення розміру заробітної плати окремих працівників у зв'язку з набранням чинності цієї постанови відповідним працівникам здійснюється виплата різниці між діючим на момент прийняття постанови та новим розміром заробітної плати.

Такі положення нормативно-правових актів вказують на те, що нові посадові оклади суддям можуть бути застосовані лише після втрати чинності зазначеними Указами Президента в частині оплати праці суддів, а не одночасно з ними.

В свою чергу, постанова Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007р., на яку посилається позивач в обґрунтування своїх доводів, не може бути безумовною підставою для задоволення позовних вимог, до того ж до її прийняття пункт 5 постанови від 03.09.2005р. № 865 було викладено в іншій редакції.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено обставини справи та ухвалено судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2010р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2011р. у даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський