Справа № А36/46-07
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2015р. м. Київ К/9991/17122/11

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Карась О.В. - головуючий, судді Олендер І.Я., Рибченко А.О.,

при секретарі судового засіданні Гончар Н.О.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Інспекція)

на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2007

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2011

зі справи № А36/46-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Капітал" (далі - Товариство)

до Інспекції,

за участю прокурора Дніпропетровської області,

про скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2007, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2011, позов задоволено; визнано недійсним податкове повідомлення-рішення від 15.11.2006 № 1308//3/24332, згідно з яким Товариству визначено податкове зобов'язання з ПДВ у сумі 3 050 856 грн. (у тому числі 1 525 428 грн. за основним платежем та 1 525 428 грн. за штрафними санкціями).

У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з того, що суми ПДВ, використані платником не за цільовим призначенням, визначеним у пункті 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку, тобто без попереднього прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення.

Посилаючись на невідповідність висновків судів вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам даної справи, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник наголошує на нецільовому використанні платником сум ПДВ у ціні реалізованої сільськогосподарської продукції (яєць птиці), що зумовлює законність оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Позивачем подано заперечення на касаційну скаргу, в якому він зазначає про правильність та обґрунтованість висновків попередніх інстанцій і просить залишити оскаржувані судові акти без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорюваний акт індивідуальної дії був прийнятий Інспекцією за наслідками проведення виїзної планової перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2004 по 31.12.2005. Результати цієї перевірки викладені в акті від 17.05.2006 № 53/231-21882205, в якому наведено висновок податкової інспекції про протиправне перерахування платником суми ПДВ у ціні реалізованої ним сільськогосподарської продукції на спеціалізований рахунок, призначений для акумуляції коштів відповідно до пункту 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», позаяк зазначені суми податку мали бути використані платником саме в порядку, визначеному пунктом 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість». Наведене було розцінено відповідачем як нецільове використання платником сум ПДВ, що стало підставою для оспорюваного нарахування.

В основу рішення про задоволення даного позову судами обох попередніх інстанцій покладено висновок про необхідність безспірного стягнення з платника акумульованих сум ПДВ, які використані поза межами цільового використання; на підставі цього суди дійшли висновку про незаконність кваліфікації коштів, що підлягають перерахуванню на окремий рахунок сільськогосподарського товаровиробника, як суми податкових зобов'язань такого платника податку.

Втім з такою правовою позицією погодитися не можна.

Адже сума коштів, яка підлягає акумуляції на окремих рахунках сільськогосподарських товаровиробників, набуває ознак податкового зобов'язання в разі неперерахування платником у відповідний строк з поточного на окремий рахунок коштів, що становлять різницю між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, а також у разі витрачання акумульованих на окремому рахунку коштів не на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення.

Втім наведена помилковість висновків судів не вплинула на прийняття ними правильного по суті спору рішення.

Так, відповідно до пункту 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) сума ПДВ, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі. Сума ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва. Порядок нарахування і використання зазначених коштів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, наведеною нормою встановлено спеціальні режими оподаткування (спрямування та використання сум ПДВ) для операцій, здійснюваних:

1) переробними підприємствами усіх форм власності з реалізації ними молоко- та м'ясопродуктів, виготовлених із молока та м'яса в живій вазі, поставлених сільськогосподарськими товаровиробниками - для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам (абзац перший пункту 11.21 статті 11 зазначеного Закону);

2) сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах - на підтримку власного виробництва (абзац другий цього ж пункту).

Пунктом 11.29 статті 11 названого Закону (у тій самій редакції) зупинено дію пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Для новостворених сільськогосподарських товаровиробників різних форм власності питома вага сільськогосподарської продукції в загальній сумі валового доходу підприємства в поточному році визначається за даними звітного періоду. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку. Порядок акумуляції та використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених правових норм свідчить про тотожній режим використання сільськогосподарськими виробниками сум ПДВ, акумульованих ними на спеціальних рахунках, як на підставі пункту 11.21 статті 11, так і пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме - для підтримки власних виробничих факторів.

Таким чином, оскільки податковим органом не встановлено факту спрямування позивачем акумульованих сум ПДВ у ціні реалізованих яєць пташиних на будь-які інші цілі, то зміст розглядуваного правопорушення фактично полягає у відображенні позивачем відповідних сум ПДВ в іншій декларації (тобто тій, що була подана в порядку пункту 11.21 статті 11 Закону замість декларації, що подається на підставі пункту 11.29 статті 11 Закону).

З огляду на принцип превалювання сутності над формою в економічних та податкових правовідносинах власне неналежне відображення платником сум ПДВ у податковій звітності не утворює складу податкового правопорушення у вигляді нецільового використання акумульованих на спеціальному рахунку сум ПДВ та не може бути підставою для позбавлення сільськогосподарського платника права на застосування податкової пільги та, відповідно, для стягнення з платника цих коштів на підставі податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного слід погодитися з висновком судів про правомірність розглядуваних позовних вимог, у зв'язку з чим процесуальних підстав для скасування оскаржуваних судових актів та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області залишити без задоволення.

2. Постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2007 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2011 зі справи № А36/46-07 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.В. Карась
судді:І.Я. Олендер
А.О. Рибченко