Справа № 826/2132/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/2132/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 квітня 2015 року № 826/2132/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу та додані до неї матеріали

за позовом

Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до

Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного

управління Міндоходів у Полтавській області

про

скасування рішення № 1/16-07-25-23 від 04.02.2015, визнання протиправними

та скасування інкасових доручень №1 від 04.02.2015, № 2 від 04.02.2015,

№ 3 від 04.02.2015, № 4 від 04.02.2015, № 5 від 05.02.2015, № 6 від 05.02.2015,

№ 9 від 06.02.2015, № 10 від 06.02.2015, № 11 від 06.02.2015, № 12 від 06.02.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування рішення № 1/16-07-25-23 від 04.02.2015, визнання протиправними та скасування інкасових доручень №1 від 04.02.2015, № 2 від 04.02.2015, № 3 від 04.02.2015, № 4 від 04.02.2015, № 5 від 05.02.2015, № 6 від 05.02.2015, № 9 від 06.02.2015, № 10 від 06.02.2015, № 11 від 06.02.2015, № 12 від 06.02.2015.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Позивач не погоджується з прийняттям відповідачем оскаржуваного Рішення та зазначає, що в даному випадку воно є підставою для «подвійного» стягнення з Позивача одних і тих же сум на одних і тих те підставах; з урахуванням поданої Позивачем заяви про розстрочення податкового боргу, прийняття оскаржуваного Рішення є свідченням протиправного позбавлення ПАТ «Укрнафта» права на розстрочення податкового боргу на підставі статті 100 Податкового кодексу України; є намаганням застосувати до відносин сторін, що виникли раніше норми нового закону, що набрали чинності значно пізніше та які передбачають інший порядок стягнення податкового боргу ніж передбачений статтею 95 Податкового кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 11.03.2015 позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув, на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва 11.03.2015 надійшло клопотання №528/10/16071019 від 11.03.2015 (електронною поштою) про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглянути справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Укрнафта» було подано до податкового органу податкові розрахунки за III та IV квартал 2014, якими самостійно задекларовано грошові зобов'язання за липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2014 року з плати за користування надрами для видобування корисних копалин (нафти) в розмірі 12 951 129, 31 гривень (за липень, серпень, вересень 2014) та в розмірі 7 725 700,98 гривень (за жовтень та листопад 2014).

04 лютого 2015 Гадяцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області прийнято рішення № 1/16-07-25-23 про стягнення 9 878 695,62 гривень податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин (нафти) з ПАТ «Укрнафта».

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суть офіційного з’ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п’ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з’ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з’ясування всіх обставин справи зобов’язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати з дати його прийняття рішення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04 лютого 2015 року № 1/16-07-25-23, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Укрнафта» подано до Гадяцької ОДПІ податковий розрахунок з плати за користування надрами для видобування корисних копалин по Глинсько-Розбишівському родовищу (Погарщинське та Чижівське підняття), згідно наданого розрахунку позивачем задекларовано зобов'язання: за липень 2014 - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 771 781,99 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 169 316,72 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 74 492,55 грн.; за серпень 2014 - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 365 551,32 грн., по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 4 868 433,49 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 12 443,57 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 332 951,54 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 7 341,70 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 163 772,34 грн.; за вересень 2014 - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 945 462,51 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 338 888,73 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 151 708,86 грн.; за жовтень 2014 - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 941 153,41 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 360 202,98 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 166983,48 грн.; за листопад 2014 - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 433 583,16 грн., по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 350 964,41 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 146 585,58 грн.

Позивачем 01.12.14, 30.12.14 та 31.12.14 здійснено плату за користування надрами для видобування нафти в загальному розмірі 12 951 458,17 грн. та по платі за користування надрами для видобування природного газу здійснено оплату 30.12.14, 31.12.14 на суму податку в розмірі 629 123,54 грн.

Порядок та процедуру погашення податкового боргу платників податків визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачає, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами пунктів 95.1-95.4 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі виникнення у платника податків податкового боргу, контролюючий орган формує податкову вимогу на суму такого боргу та здійснює заходи з його погашення шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, та стягнення коштів у рахунок податкового боргу за рахунок готівки на підставі відповідних рішень суду.

Разом з тим, Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, тимчасово, до 01 липня 2015 року, встановлено особливості застосування деяких норм цього Кодексу та передбачено додатковий механізм погашення податкового боргу платників податків.

Відповідно до пункту 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України, тимчасово, до 01 липня 2015 року, встановлено, що у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов’язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов’язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов’язань.

У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов’язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, зі змісту наведеної правової норми вбачається, що стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов: 1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов’язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку; 2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень 3) відсутні зобов’язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов’язань.

При цьому суд вважає, що застосування одного із способів погашення податкового боргу, наприклад, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках за рішенням суду, виключає можливість одночасного застосування іншого способу погашення податкового боргу у вигляді стягнення коштів платника податків за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду.

Суд встановив, що Гадяцька ОДПІ вже застосувала механізм примусового стягнення з ПАТ “Укрнафта” за спірний період податкового боргу в судовому порядку на підставі підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 та пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.

Зважаючи на те, що Гадяцька ОДПІ звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про стягнення з ПАТ “Укрнафта” податкового боргу за платежами та за періоди, по яким відкрито провадження в справі, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для застосування приписів пункту 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України з метою стягнення коштів, оскільки це фактично свідчить про повторне стягнення з ПАТ “Укрнафта” податкового боргу з того ж виду податку та за ті ж самі періоди.

Крім того, суд звертає увагу, що на момент самостійного узгодження податкових зобов’язань та виникнення у позивача податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ІІІ, IV квартали 2014 року положення 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України не діяли, а набрали чинності тільки з 01 січня 2015 року, що є підставою для їх застосування лише до правовідносин, що виникли після 01 січня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, порядок погашення податкового боргу визначається тими нормами, які були чинними на момент виникнення податкового боргу, тобто за правилами норм статей 59 та 95 Податкового кодексу України.

Суд вважає, що норми пункту 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України застосовуються до податкового боргу, який виник після 01 січня 2015 року, за принципом незворотності дії норми закону в часі.

Крім того, суд звертає увагу, що форма рішення контролюючого органу про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках у порядку передбаченому пунктом 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України положеннями законодавства не визначена.

Відповідачем також не доведено відсутність зобов’язань держави щодо повернення ПАТ “Укрнафта” помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов’язань, що є обов’язковою умовою для застосування процедури погашення податкового боргу на підставі пункту 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України.

При цьому буквальний зміст пункту 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України вказує на необхідність відсутності зобов’язань саме держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов’язань, а не конкретного контролюючого органу та за необмеженим колом грошових зобов’язань; тому, наявність зобов’язань держави в особі будь-якого контролюючого органу перед платником податків щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов’язань з будь-якого податку чи збору унеможливлює стягнення податкового боргу на підставі рішення контролюючого органу без звернення до суду.

У свою чергу позивач наполягає, що у держави в особі Токмацької об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області та Мелітопольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області існують зобов’язання з надміру сплачених грошових зобов’язань за зборами за провадження деяких видів підприємницької діяльності (торгівлю нафтопродуктами, скрапленим газом та іншими товарами), на підтвердження чого надав до суду копії відповідних звернень від 30 січня 2015 року №08.1.14/105, №08.1.14/116 разом із актами звірення розрахунків та заяву про повернення передплати за провадження деяких видів підприємницької діяльності від 10 березня 2015 року №08.1.14/286.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо визнання протиправним та скасування з дати його прийняття рішення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04 лютого 2015 року № 1/16-07-25-23, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки спірне рішення прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасувати з дати їх оформлення інкасові доручення (розпорядження) відповідача: № 1, № 2, № 3, № 4 від 04.02.2015р.; № 5, № 6 від 05.02.2015р.; № 9, № 10, № 11, № 12 від 06.02.2015р., оформлені на підставі рішення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04 лютого 2015 року № 1/16-07-25-23, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі рішення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04 лютого 2015 року № 1/16-07-25-23, податковий орган надіслав ПАТ КБ «ПриватБанк» інкасові доручення (розпорядження) № 1, № 2, № 3, № 4 від 04.02.2015, № 5, № 6 від 05.02.2015 та № 9, № 10, № 11, 12 від 06.02.2015 на списання з рахунків ПАТ «Укрнафта» суму боргу в розмірі 9 878 695,62 гривень.

Правила грошового обігу, використання платіжних інструментів встановлюються нормативно – правовими актами Національного банку України, які, відповідно до положень статей 3, 4 Закону України “Про банки і банківську діяльність” є обов’язковими для всіх банків.

Статтею 7 Закону України “Про Національний банк України” передбачено, що Національний банк України встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна, а також здійснює банківське регулювання. Національний банк України регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Згідно з пунктом 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі по тексту - Інструкція), інкасовим дорученням (розпорядженням) визначається розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача (органу державної податкової служби) до банку, що обслуговує платника, здійснити без погодження з платником переказ визначеної суми коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Відповідно до пунктів 12.1, 12.2, 12.4 Інструкції органом стягнення (стягувачем) податкового боргу, простроченої заборгованості суб’єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) відповідно до статті 41 Податкового кодексу України та статті 17 Бюджетного кодексу України є органи державної податкової служби.

Стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 12.1 цієї глави, з рахунків платників податків/суб’єктів господарювання на підставі рішення суду.

Стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 24 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції. У реквізиті “Призначення платежу” інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення. Судове рішення, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається.

Таким чином, приписами Інструкції передбачено порядок оформлення органом стягнення інкасових доручень (розпоряджень) для списання коштів на підставі саме рішення суду та не визначено механізму списання обслуговуючим платника податку банку коштів з його рахунку на підставі інкасового доручення (розпорядження), яке оформлене на підставі рішення керівника контролюючого органу, що має місце за даних обставин спору.

Про відсутність в Інструкції механізму списання банком коштів за інкасовим дорученням (розпорядженням) на стягнення податкового боргу, яке оформлене контролюючим органом на підставі рішення керівника такого органу зазначається також в абзаці 4 листа Національного банку України “Роз’яснення щодо виконання інкасового доручення (розпорядження)” від 27.01.2015 №25-110/4833, роздруківка якого міститься в матеріалах справи.

З наведеного слідує, що інкасові доручення № 1, № 2, № 3, № 4 від 04.02.2015, № 5, № 6 від 05.02.2015 та № 9, № 10, № 11, 12 від 06.02.2015 оформлені відповідачем з порушенням встановлених вимог та на підставі протиправного рішення про стягнення коштів, а тому не вважаються платіжним інструментом, на підставі якого може бути проведена операція по рахунках ПАТ “Укрнафта”.

Згідно із пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, інкасовим дорученням (розпорядженням) є розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача (органу державної податкової служби) до банку здійснити переказ коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Тобто інкасове доручення оформлюється органом стягнення та є його рішенням з вимогою про стягнення з рахунків боржника грошових коштів.

Отже, інкасове доручення як рішення контролюючого органу може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства, відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані інкасові доручення № 1, № 2, № 3, № 4 від 04.02.2015, № 5, № 6 від 05.02.2015 та № 9, № 10, № 11, 12 від 06.02.2015 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати з дати його прийняття рішення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04 лютого 2015 року № 1/16-07-25-23.

3.Визнати протиправним та скасувати з дати їх оформлення інкасові доручення (розпорядження) відповідача: № 1, № 2, № 3, № 4 від 04.02.2015р.; № 5, № 6 від 05.02.2015р.; № 9, № 10, № 11, № 12 від 06.02.2015р., оформлені на підставі рішення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04 лютого 2015 року № 1/16-07-25-23.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов