Справа № 810/7109/14
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/7109/14 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Міщук М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів: при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В., Гром Л.М. Бодюку В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості на постанову Київського окружного адміністративного суду у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_5 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2014 року Київський міський центр зайнятості (далі КМЦЗ або позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_5, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача незаконно одержану допомогу по безробіттю у розмірі 15 481 грн. 90 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, маючи статус безробітного, виконував роботи на підставі цивільно-правового договору за винагороду, і, таким чином, незаконно отримував допомогу по безробіттю.

Відповідач в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, уклав цивільно-правовий договір про надання послуг, але фактично ніяких робіт не виконував і не одержував грошової винагороди (доходу). Відповідач стверджував, що роботи він фактично виконав вже після зняття з обліку в органі зайнятості населення в якості безробітного, що підтверджується документально. Дохід він також одержував вже після зняття з обліку.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що роботи за договором про надання послуг були виконані відповідачем 28.11.2013 року, а винагорода одержана ним 11.12.2013 року, тобто після перебування відповідача на обліку в якості безробітного, тобто після 11.11.2013 року.

В апеляційній скарзі про скасування постанови КМЦЗ посилається на те, що оскільки ОСОБА_5, як безробітний, перебуваючи на обліку в службі зайнятості з 19.08.2013 року по 11.11.2013 року уклав цивільно-правовий договір на виконання робіт, а тому відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» з дати укладення цивільно-правового договору відносився до зайнятої категорії населення. Таким чином, позивач вважає, що згідно чинного законодавства ОСОБА_5 не мав права на отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг з моменту укладення ним цивільно-правового договору на виконання робіт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились у судове засідання та перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2013 року відповідач звернувся до Дніпровського РЦЗ із заявою від 19.08.2013 року про надання йому статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю, в якій зазначив, що не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує будь-якої допомоги, передбаченої законодавством.

Згідно з наказом КМЦЗ № НТ130820 від 20.08.2013 року відповідачу надано статус безробітного, а згідно з наказом №НТ130715 від 27.08.2013 року - призначено допомогу по безробіттю і розпочато її виплату з 26.08.2013 року.

11 листопада 2013 року відповідач був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця.

У зв'язку з цим на підставі наказу КМЦЗ №НТ131114 від 14.11.2013 року відповідачу виплачено одноразово допомогу по безробіттю для організації безробітними підприємницької діяльності та припинено виплату щомісячної допомоги по безробіттю у зв'язку із закінченням строку виплати відповідно до пункту 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

У червні 2014 року посадовою особою КМЦЗ проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

За результатами перевірки складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №640 від 03.06.2014 року, яким встановлено, що позивач, перебуваючи на обліку в якості безробітного, виконував роботи на підставі договору про надання послуг №27092013 від 27.09.2013 року та додаткової угоди №1, укладеного з ТОВ «Ноублз», та отримував дохід.

На підставі Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 640 від 03.06.2014 року Дніпровським РЦЗ прийнято наказ №299 від 17.06.214 року «про повернення незаконно отриманих коштів, виплачених як допомога по безробіттю», видано довідку-розрахунок на ім'я відповідача, якою визначено суму незаконно отриманих коштів у розмірі 15 481 грн. 90 коп. та повідомлено листом №4178-07/23 від 22.09.2014 року про необхідність повернення даних коштів протягом 15 календарних днів з дня отримання такого листа.

Відповідачем вказана сума не повернута, внаслідок чого КМЦЗ звернувся з позовом до суду про її стягнення.

Відповідно до пункту 7 статті 1 Законом України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012 року (далі Закон № 5067-VI) зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Частиною 1 статті 4 Закону № 5067-VI передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Згідно із статтею 43 Закону № 5067-VI статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Із наведених норм вказаного закону вбачається, що стан зайнятості виникає за наявності двох умов: виконання особою певної праці та одержання доходу (заробітної плати).

При цьому, відсутність такої складової як дохід, навіть за виконання особою певної роботи, очевидно свідчить про те, що особа не належить до зайнятого населення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №1533-III від 02.03.2000 року (далі Закон №1533-III) одними з видів соціального забезпечення безробітних за цим Законом є, зокрема: виплата допомоги по безробіттю, у тому числі й одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Згідно із пунктом 7.1. статті 7 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України № 307 від 20.11.2000 року, безробітним, яким виповнилося 18 років та які не можуть бути працевлаштовані за сприяння служби зайнятості протягом одного місяця у зв'язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, за їх бажанням допомога по безробіттю може виплачуватися одноразово для організації безробітними підприємницької діяльності.

Статтею 44 Закону № 5067-VI передбачено, що зареєстровані безробітні зобов'язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону № 1533-III сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Судом першої інстанції встановлено, що роботи за договором про надання послуг №27092013 від 27.09.2013 року були виконані відповідачем 28.11.2013 року, а винагорода одержана ним 11.12.2013 року, тобто після перебування відповідача на обліку в якості безробітного, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 28.11.2013 року та платіжним дорученням № 35 від 11.12.2013 року (а.с. 42-43).

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 15 481 грн. 90 коп. у відповідності до частини 1 статті 34, частини 3 статті 36 Закону №1533-III, з огляду на те, що відповідач в період виплати йому допомоги по безробіттю фактично не відносився до зайнятого населення в розумінні Закону № 5067-VI, оскільки надавав послуги по договору цивільно-правового характеру та отримав відповідну грошову винагороду вже після зняття його з обліку в центрі зайнятості, тобто після 11.11.2013 року.

Натомість укладення самого договору про надання послуг №27092013 від 27.09.2013 року не є обґрунтованою підставою для віднесення відповідача до зайнятого населення, оскільки допомога по безробіттю виплачена Дніпровським РЦЗ добровільно, за відсутності рахункової помилки та отримана відповідачем добросовісно на законних підставах, а тому поверненню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з боку відповідача відсутній факт порушення вимог Закону № 5067-VI, який би призвів до незаконної виплати допомоги по безробіттю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зроблених у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Повний текст рішення складено 14.04.2015 року

.

Головуючий суддя Міщук М.С.

Судді: Гром Л.М.

Бєлова Л.В.