Справа № 2а-28/11/0503
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шевченко Л.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2015 року справа №2а-28/11/0503

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2014 року у справі № 2а-28/11/0503 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання дії протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення інфляційних витрат на прострочення грошового зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства борони України (далі - Міністерство), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Комісаріат), у якому після уточнення позовних вимог просив зобов`язати Міністерство прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням III групи інвалідності у розмірі 48-місячного грошового забезпечення в сумі 121 958,24 грн. та надіслати дане рішення до Комісаріату; зобов`язати Комісаріат виплатити одноразову грошову допомогу; стягнути з Міністерства проіндексовану грошову суму з урахуванням індексу інфляції у розмірі 10 244,49 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 4 280,33 грн. Просив визнати неправомірними дії посадових осіб Міністерства та Комісаріату щодо неприйняття рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі 48-місячного грошового забезпечення у сумі 121 958, 24 грн.; зобов`язати Міністерство прийняти рішення про призначення і виплату, одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі 48-місячного грошового забезпечення у сумі 121 958 грн. (сто двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень) 24 копійки, та надіслати дане рішення до Комісаріату; зобов`язати Комісаріат виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі 48- місячного грошового забезпечення у сумі 121 958 грн. (сто двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень) 24 копійки; стягнути з Міністерства на користь позивача за прострочення грошового зобов`язання проіндексовану грошову суму з урахуванням індексу інфляції у розмірі 10 244 грн. (десять тисяч двісті сорок чотири гривні) 49 коп.; стягнути з Міністерства на користь позивача три проценті річних від простроченої суми у розмірі 4 280 грн.(чотири тисячі вісімдесят гривень) 33 коп.; допустити постанову суду до негайного виконання всієї суми боргу відповідно до ст. 256 КАС України; зобов`язати Міністерство надати звіт Артемівському міськрайонному суду Донецької області про виконання постанови суду протягом одного місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили.

В обгрунтування позову посилається на те, що він проходив військову службу у Збройних Силах України та звільнився у запас 14.12.2005 року за станом здоров`я без встановлення групи інвалідності 01.02.2010 року позивачеві було встановлено 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому він вважає, що згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою. З відповідною заявою про виплату вказаної допомоги він звернувся до Донецького обласного військового комісаріату, але 24.03.2010 року отримав лист від департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.03.2010 року № 248/6/С/230-Д, в якому йому було відмовлено у виплаті, посилаючись на те, що він був звільнений у 2005 році і на нього поширюється дія статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» у редакції, яка діяла до 1 січня 2007 року. Однак позивач вважає, що йому неправомірно відмовили у виплаті вказаної допомоги, оскільки, право на одержання виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця встановлене статтею 41 Закону України № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 01.01.2007 року, де вказано, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Мотивуючи розмір одноразової грошової допомоги, позивач вказує на п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499, та вважає, що з відповідача підлягає стягненню грошова допомога у розмірі 48-місячного грошового забезпечення за останньою посадою в сумі 125 358,24 грн. з урахуванням раніше виплаченої страхової суми у розмірі 3 400 грн., тобто в сумі 121 958,24 грн. (125 358,24 - 3 400).

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2014 року у справі № 2а-28/11/0503 адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано неправомірними дії посадових осіб Міністерства та Комісаріату щодо неприйняття рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі 48-місячного грошового забезпечення у сумі 121 958,24 грн.;

зобов`язано Міністерство прийняти рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AЕC, у розмірі 48-місячного грошового забезпечення у сумі 121 958 грн. 24 коп., та надіслати дане рішення до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язано Комісаріат виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AЕC, у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, що становить 121 958 грн. 24 коп.

В частині позову про стягнення з Міністерства проіндексованої грошової суми з урахуванням індексу інфляції у розмірі 10 244 грн. та трьох процентів річних в сумі 4 280 грн. - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачі подали ідентичні за змістом апеляційні скарги, в яких просять постанову суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування апеляційних скарг наведено наступне.

І. Щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

1. Судом першої інстанції не досліджена належним чином та обставина, що нова редакція статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка діє з 01.01.2007 року, не може поширюватись на позивача через таку юридичну категорію, як дія нормативного акту у часі, з огляду на таке:

а) ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу газети «Слава і честь» 14.12.2005 р., тобто він з 15.12.2005 р. перестав бути військовослужбовцем.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон в редакції до 01.01.2007 р., тобто чинним на момент звільнення позивача з військової служби) військовослужбовці підлягали державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті, а за частиною 2 цієї статті передбачено, що умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. № 488 (далі - Умови), державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, здійснювалося Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА» (HACK «ОРАНТА») за рахунок коштів державного бюджету, що виділялися Міністерству оборони та іншим військовим формуванням, створеним Верховною Радою України.

Згідно з пп. „б п. 6 Умов, HACK ОРАНТА виплачувала страхові суми в разі втрати застрахованими працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів) у розмірі, залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Отже, на день звільнення позивача з військової служби існувало «державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців» та виплати страхових сум здійснювалися через HACK ОРАНТА.

б) у подальшому Законом України від 04.04.2006 р. № 3597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» Закон «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 18.06.1999р. № 766 - XIV (згідно якого Закон України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 р. викладений в новій редакції), був викладений у новій редакції та ця редакція Закону набула чинності з 10 травня 2006 року, тобто з дня офіційного опублікування, відповідно до частини 3 статті 41 якої, в разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія по інвалідності.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень Закону України від 04.04.2006 р. № 3597-ІV цей Закон набирає чинності з дня його опублікування.

Таким чином, положення статті 41 Закону України (в новій редакції) «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачало право військовослужбовця чи колишнього військовослужбовця на отримання «одноразової грошової допомоги».

в) у подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006 р., який набув чинності з 1 січня 2007 року, статті 41 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 р. викладено в новій редакції, згідно якої виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, установлених Законом « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом від 03.11.2006 р. статтю 16 Закону також викладено в новій редакції, згідно частини 2 якої в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів У країни.

г) на виконання статті 41 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 р., в редакції статті 41 до 01.01.2007 року та статті 16 Закону в редакції, яка діє з 01.01.2007 року, урядом, 21.02.2007 року була прийнята Постанова № 284 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році».

У подальшому, на виконання статті 16 Закону, в редакції, яка діє з 01.01.2007 р., Кабінетом Міністрів 28.05.2008 р. була прийнята Постанова № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Дії постанов уряду від 21.02.2007 р. № 284 та від 28.05.2008 р. № 499 поширюються лише на осіб, звільнених з військової служби після 10 травня 2006 р., оскільки саме з цієї дати законодавчо встановлено право військовослужбовців на отримання «одноразової грошової допомоги» в разі каліцтва або інвалідності.

2. Пунктом 3 Постанови КМ України від 28.05.2008 р. № 499 передбачено завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 01.01.2007 р., відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 19.08.1992 р. № 488, а також одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007р. № 284.

Відповідно до статті 16 Закону в редакції до 01.01.2007 р., військовослужбовці підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок захворювання, одержаних у період проходження служби, у розмірі, залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям та членам їх сімей встановлюються Кабінетом міністрів України.

Уряд своєю постановою від 19.08.1992 р. № 488 визначив «Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум». Саме на підставі цих правових актів (ст.16 Закону в редакції до 01.01.2007 р. та постанова уряду від 19.08.1992 р. № 488), позивачу, як встановлено судом, ще у грудні місяці 2006 р., а саме 28.12.2006 р. була виплачена страхова сума по державному обов`язковому особистому страхуванню військовослужбовців в розмірі 3400, у зв`язку з втратою ОСОБА_1 працездатності на 40%, про що свідчить довідка дирекції НАСК «ОРАНТА» № 05-10-2/423.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом вищенаведений термін «страховий випадок» за Законом України «Про страхування» визначений і в Законі «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Так, згідно з пунктом 8 статті 2 останнього, "страховий випадок» - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання матеріального забезпечення або соціальних послуг.

Отже, на погляд апелянтів, в силу пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів від 28.05.2008 р. № 499, де передбачено завершення виплат страхових сум за страховими випадками, що сталися до 01.01.2007 р., відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. № 488, та враховуючи, що страховий випадок позивача, в силу терміну «страховий випадок», викладений у вищевказаних Законах, стався на момент проходження позивачем військової служби, то цілком логічно, що стаття 16 Закону в новій редакції на нього не може бути поширена.

Таким чином, апелянти вважають, що оскільки:

1) позивач звільнений з військової служби до прийняття і введення в дію правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, та названими правовими актами не встановлено про їх поширення на військовослужбовців, які звільнені з військової служби до їх введення в дію;

2) на день звільнення позивача з військової служби не існувало правової норми, яка б давала право на отримання одноразової грошової допомоги;

3) зміни, внесені до статті 41 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» та статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», набули чинності відповідно з 10 травня 2006 року та з 1 січня 2007 року;

4) страховий випадок позивача, в силу проаналізованого вище терміну «страховий випадок», стався на момент проходження позивачем військової служби, то цілком логічно, що стаття 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в новій редакції на нього не може бути поширена;

правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 16 Закону, у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 01.02.2010 р. III групи інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період проходження військової служби, немає, через що, суб`єкти владних повноважень вважають свої дії щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги законними і правомірними.

II. Щодо розміру одноразової грошової допомоги (складові грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога, тобто види грошового забезпечення, які враховуються при її призначенні).

Суд, задовольняючи позов в частині визнання права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, при визначенні розміру цієї допомоги, виходив із загального поняття «грошове забезпечення». Фактично суд виходив із поняття «грошове забезпечення», яке наведене у статті 9 Закону, а саме до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця, тобто, у широкому розумінні поняття «грошове забезпечення».

Апелянти вважають, що такий підхід ні в якому разі не можна застосувати до правовідносин, які вникають у зв`язку з застосуванням частини 2 статті 16 Закону, щодо визначення розміру допомоги, виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 16 Закону (в редакції з 01.01.2007р.), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2009 р. № 499, в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги), яка прийнята на виконання ч.2 ст. 16 Закону, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження у розмірі:

48-місячного грошового забезпечення інвалідам І групи;

42-місячного грошового забезпечення інвалідам II групи;

36-місячного грошового забезпечення інвалідам III групи,

а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі:

60-місячного грошового забезпечення інвалідам І групи;

54-місячного грошового забезпечення інвалідам II групи;

48-місячного грошового забезпечення інвалідам III групи;

Згідно абзацу 5 пп.4 п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги, на час виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення визначається:

для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності чи у разі інвалідності, що сталися включно до 31.12.2007 року виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення відповідно до Указів Президента України від 10.04.1996 р. № 925 та від 23.02.2002 р. № 173 і постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2000р. № 829.

Аналізуючи частину 2 ст. 16 Закону та Постанову КМ України від 28.05.2008р. № 499, на час виникнення спірних правовідносин, в частині встановлення розміру одноразової грошової допомоги апелянти дійшли висновку, що розмір залежить від:

- групи інвалідності;

- часу звільнення з військової служби;

- категорії інвалідності (за яких обставин чи причин настала інвалідність);

- грошового забезпечення (посадового окладу і окладу за військове звання; відсоткової надбавки за вислуги років).

В частині виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням премії 33,3%, щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах, слід врахувати наступне:

- премія 33,3%, яка введена п. 3 Постанови уряду від 22.05.2000р. № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців», не може мати постійний характер, оскільки вона виплачувалася залежно від певних обставин, зокрема за наявності бездоганної служби військовослужбовця і відповідних коштів за наказом командира (начальника) військової організації, тобто, за своєю природою вона не є обов`язковою виплатою;

- щомісячна надбавка за безперервну військову службу в Збройних Силах, яка введена Указом Президента від 05.05.2003 р. № 389/2003, за п.2 Указу повинна виплачуватися за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил. Крім того, за цим Указом:

а) встановлюючи надбавку за безперервну військову службу, повноваження щодо визначення порядку і умови виплати надбавки віддане Міністрові оборони:

б) розмір зазначеної надбавки залежить від стажу служби та визначається у відсотковому відношенні до стажу служби;

в) не визначено конкретний розмір надбавки, а використане слово „до, тобто, визначаючий максимальний розмір надбавки, в залежності від стажу служби не встановлено його конкретний мінімальний і максимальний розмір;

г) відповідний керівник центрального органу виконавчої влади може встановлювати (саме може) максимальний розмір цієї надбавки за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті на утримання відповідних військових організацій.

Отже, місячна надбавка за безперервну військову службу за своєю природою теж не є обов`язковою виплатою та вона виплачувалася за певних обставин, які наведені вище. (З 01.01.2008 р. щомісячна надбавка за безперервну військову службу не виплачується, у зв`язку зі зміною структури грошового забезпечення військовослужбовців, через що Указ Президента від 05.05.2003 р. № 389/2003 з 01.08.2008р. не застосовується та скасований).

Тобто, уряд Постановою від 28.05.2008 р. № 499, на чає виникнення спірних правовідносин, визначив конкретні види грошового забезпечення, які враховуються при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, а саме посадовий оклад; оклад за військове звання; відсоткова надбавка за вислугу років; 100% надбавка, згідно Указу Президента від 23.02.2002р. №173 (з 01.01.2008р. ця надбавка не виплачується, у зв`язку зі зміною структури грошового забезпечення військовослужбовців, через що цей Указ Президента з 01.08.2008р. не застосовується та скасований).

Суд першої інстанції помилково зазначає, що «на день звільнення зі служби (посада кореспондент - організатор) грошове забезпечення позивача за нормами, чинними на 01.01.2008 року, складається з посадового окладу - 1060 грн., окладу за військовим званням майор (капітан III рангу) 125 грн., надбавки за вислуги років з 5% - 414 грн. 75 коп., надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 799 грн. 88 коп., надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 10% - 106 грн., премія 10% - 106 грн., а всього 2611 грн. 63 коп.».

Позивач звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу 14 грудня 2005 року, а на час його звільнення, тобто на 14 грудня 2005 року, такі види грошового забезпечення як «надбавка за виконання особливо важливих завдань» не існувала, а посадовий оклад для посади «кореспондент організатор» в розмірі - 1060 грн. не існувало.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Зокрема, зазначається, що Міністерство у своїй апеляційній скарзі маніпулює з датами, намагаючись прив`язати дату звільнення позивача зі ЗСУ до дати прийняття Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року, при цьому не зважаючи на дату встановлення інвалідності.

Згідно п. 2 даної постанови «призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі ...інвалідності звільнених з військової служби, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою». Тобто, дія Постанови КМУ № 499 розповсюджується на правовідносини, що виникли після 01.01.2007 року.

Встановлення інвалідності в ОСОБА_1 сталося саме після 01.01.2007 - 01.02.2010 року.

Відповідно до п.2 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №328-У від 03.11.2006 року (далі - Закон) сфера дії цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Щодо отримання страхової суми.

Виплата страхової суми у 2006 році, згідно державного обов`язкового страхування, здійснювалась не за отримання групи інвалідності, а за втрату 40% працездатності без встановлення групи інвалідності. Група інвалідності позивачем отримана у 2010 році, коли вже діяла Постанова КМУ № 499 від 28.05.2008 року. При цьому процент втрати працездатності збільшився до 60%. Таким чином, йдеться не про той самий випадок, а вже інший, а саме - отримання групи інвалідності 01.02.2010 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Саме про подібні випадки йдеться в абзаці 5 підпункту 4 пункту 2 Порядку: У разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Щодо розміру одноразової грошової допомоги.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що суд 1-ї інстанції помилково зазначив розмір грошового забезпечення позивача, з якого нараховувалась сума грошової допомоги.

У даному випадку суд зазначав розмір грошового забезпечення за наявних у справі документів, а саме - на підставі довідки Донецького обласного військового комісаріату від 28.02.2008 року № 95034. Згідно неї, грошове забезпечення ОСОБА_1 за останньою посадою на день звільнення складає 2611,63 гривні. Саме ця сума фігурує в його особистій справі, і саме з неї і нараховувалась пенсія.

Згідно підпункту 2 пункту 2 Порядку у редакції до 25.07.2011 року, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 48- місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

Згідно абзацу 5 підпункту 4 пункту 2 Порядку, у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Спершу слід зазначити, що постанова місцевого суду оскаржена лише відповідачами в частині задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає постанова місцевого суду лише в частині, в якій задоволена частина позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до довідки АртемівськоДебальцевського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області майор запасу ОСОБА_1 проходив в Збройних Силах з 03 листопада 1980 р. по 24 грудня 2005 року. Звільнений у запас за пп.67 «б» за станом здоров`я) згідно з наказом заступника Міністра оборони України № 46 від 28 жовтня 2005 року. Відповідно до наказу головного редактора газети «Слава і честь» МОУ № 179 від 12 грудня 2005 р. майора ОСОБА_1 , кореспондента-організатора (власного редакційного відділу редакції газети «Слава і Честь» звільненого наказом заступника Міністра оборони від 28.10.2005 р. з військової служби у запас за пунктом 67, підпункт «б» (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу Збройних Сил України у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, вважати таким, що справу та посаду 14.12.2005 року здав. З 14 грудня 2005 року виключити зі списків особового складу редакції газети і направити для зарахування на військовий облік до Артемівсько-Дебальцевського ОМВК Донецької області (а.с.59,60.80).

Як вбачається з посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 1 березня 2006 року Донецьким обласним військовим комісаріатом на ім`я ОСОБА_1 , останньому була призначена 15.12.2005 р. пенсія за вислугу років у відповідності до законодавства про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу Збройних сил України.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 за № 116 від 28.07.1987р., ОСОБА_1 з 16.05.1987 р. по 28.07.1987 р. виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕC (а.с.77).

З довідки серії ДОН-04 № 038832, виданої Донецькою обласною МСЕК 01.02.2010 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 01.02.2010 р. встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, переогляду не підлягає (а.с.8).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Артемівським міським управлінням праці та соціального захисту населення 01 лютого 2010 р., ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.12).

Також судами встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПФУ в м. Артемівську як отримувач пенсії по інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням військової служби на Чорнобильської АЕС, відповідно до ст.ст. 50, 54 «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», і що не заперечувалось позивачем.

ОСОБА_1 28.12.2006 р. була виплачена сума по державному обов`язковому особистому страхуванню військовослужбовців в розмірі 3400 грн. в зв`язку з втратою ОСОБА_1 працездатності на 40%, про що свідчить довідка Донецької обласної дирекції НАСК «Оранта» № 05-10-2-423 ( а.с.72).

Згідно листа Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради від 17.06.2010 р. ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПСЗН Артемівської міської ради з 01.06.2004 р. як ліквідатор наслідків аварії Чорнобильської катастрофи 2 категорії.

08.02.2010 р. ОСОБА_1 було видане посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії у зв`язку з встановленням йому 3 групи інвалідності, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ЛПА на ЧАЕС. Одноразова компенсація ОСОБА_1 відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаною з ліквідацією аварії на ЧАЕС, управлінням не призначалось та не виплачувалось згідно заяви ОСОБА_1 від 08.02.2010 р. про отримання даної компенсації через Міністерство Оборони України (а.с.73).

Листом від 11 березня 2010 року Міністерство оборони України відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» з посиланням на те, що при звільненні у 2005 році на позивача поширювалась дія статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої він отримав страхову виплату за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців (а.с.13).

Щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті Закону Кабінет Міністрів України 28 травня 2008 року постановою № 499 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 даного Порядку, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - інвалідам III групи у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

Слід зазначити, що нинішній позов ОСОБА_1 в цій справі був розглянутий вперше з ухваленням судового рішення по суті Артемівським міськрайонним судом Донецької області, який своєю постановою від 07 червня 2011 року відмовив у задоволенні позову (а.с.103-108). Таке судове рішення було залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2011 року (а.с.122-123).

Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 липня 2014 року (справа № К/9991/68104/11) касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення судів попередніх інстанції скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, за наслідками якого ухвалена оскаржувана нині постанова місцевого суду від 01 вересня 2014 року.

При цьому судом касаційної інстанції при розгляді справи № К/9991/68104/11 зазначено, що вирішуючи цей спір, суди попередніх інстанцій помилково виходили з того, що позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що виплата по державному обов`язковому особистому страхуванню на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виключає можливість виплати цьому ж військовослужбовцю одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з думкою місцевого суду, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 липня 2014 року встановлено, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, для чого необхідно з`ясувати питання розміру грошового забезпечення, яке було призначено позивачу під час проходження служби або при звільненні зі служби і саме це необхідне для обчислення грошової допомоги, яка підлягає стягненню на користь позивача (а.с.145-148).

Згідно частини 5 статті 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Щодо розміру одноразової грошової допомоги.

Абзацом п`ятим підпункту 4 пункту 2 Порядку передбачено, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Водночас, частина друга статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» елементи грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням: щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадовою окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошовою забезпечення.

Виходячи із визначених у частині четвертій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати положення не постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, а Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 12 листопада 2013 року (справа № 21-383а13), 28 січня 2014 року (справи №№ 21-475а13, 21-477а13). 11 лютого 2014 року (справа № 21-495а13), 04 березня 2014 року (справа 21-31а14), 15 квітня 2014 року (справа № 21 -78а14), 10 червня 2014 року (справа № 21-171а14).

Згідно частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Далі, пунктом 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб визначено перелік документів які особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату.

Також судом касаційної інстанції при розгляді справи № К/9991/68104/11 встановлено, що уповноваженим органом визначено місця проходження служби (зборів) або військові комісаріати, у зв`язку з чим позивач правомірно звернувся з вимогою зобов`язати Донецький обласний військовий комісаріат виплатити одноразову грошову допомогу.

З довідки № 95034 від 26.02.2008 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що на день звільнення зі служби (посада кореспонденторганізатор) грошове забезпечення позивача за нормами, чинними на 01.01.2008 року, складається з посадової окладу 1060 грн., окладу за військовим званням майор/капітан 3р 125,00 грн., надбавки за вислугу років 35% - 414,75 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 799,88 грн., надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 10% - 106,00 грн., премія 10% - 106,00 грн., а всього 2611,63 грн.

Виходячи з приписів частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вищевказані нарахування входять до системи елементів грошового забезпечення, а тому одноразову грошову допомогу відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку слід обчислювати саме з суми 2611,63 грн.

Оскільки, підпунктом 2 пункту 2 даного Порядку, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідам ІІІ групи має бути виплачена у розмірі 48-місячного грошовою забезпечення, то позивачу підлягає до виплати 2611,53*48=125358,24. З урахуванням виплаченої суми у розмірі 3400 грн., підлягає нарахуванню та виплаті одноразова грошова допомога в сумі 121958,24 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що дії Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплат одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, є противоправними і не відповідають чинному законодавству.

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели правомірність своїх дій та рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в сумі 121958,24 грн. підлягають задоволенню повністю.

Як зазначалось вище, в частині позовних вимог, щодо яких в задоволенні позову відмовлено, судове рішення місцевого суду не оскаржено, тому апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Доводів щодо застосування судом першої інстанції положень статті 267 КАС України апеляційні скарги не містять, тому колегією суддів правомірність судового рішення в цій частині не обговорюється.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2014 року у справі № 2а-28/11/0503 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання дії протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення інфляційних витрат на прострочення грошового зобов`язання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов