Справа № 2а-8011/12/0170/30
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2015 р. м. Київ К/800/25888/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Ситникова О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 24 жовтня 2012 року та ухвалу Севастопольского апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Феодосійського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Автономній Республіці Крим, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2012 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до Феодосійського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Автономній Республіці Крим за участю третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (залучених до участі у справі ухвалою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 24.07.2012р.) про визнання дій відповідача по проведенню реєстрації місця проживання ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, протиправними; зобов'язання відповідача скасувати реєстрацію місця проживання вказаних осіб в будинку АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 24.10.2012р., залишеною без змін ухвалою Севастопольского апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013р., позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, треті особи звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просили рішення судів скасувати.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 30.07.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Феодосійського міського нотаріального округу Терзерадьєвим С.Л. та зареєстрованого у реєстрі за №4204, ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_8 - купив 13/25 часток цілого житлового будинку з відповідними частками надвірних будівель та споруд, який знаходиться в АДРЕСА_1.

Право власності на куплену частку будинку зареєстровано 27.08.2003р., що підтверджується витягом КП «ФМБРТІ» №1336388.

Також, 13.09.2004р. ОСОБА_13 згідно з договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Феодосійського міського нотаріального округу Мічуріною С.С. та зареєстрованим в реєстрі за №4970, подарував своєму брату ОСОБА_8 12/25 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу КП «ФМБРТІ» №35012282 право власності на подаровану частку будинку зареєстровано 13.09.2004р.

Таким чином, за наслідком вчинених правочинів позивач став власником цілого будинку АДРЕСА_1 (довідка КП «ФМБРТІ» №205443).

У домовій книзі на будинок АДРЕСА_1 містяться записи про реєстрацію осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6.

При цьому, реєстрація вказаних осіб, за виключенням ОСОБА_7, відбулася 23.12.2003р.; остання ж зареєстрована в будинку 26.10.1989р.

Відповідач в листі за вих. №57 від 08.08.2012р. повідомив, що документи, на підставі яких відбулася реєстрація місця проживання ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, знищені за актом від 10.01.2009р. згідно з наказом МВС №96 від 03.02.2006р.

Водночас, в оскаржуваних рішеннях суди вказали, що підставою для реєстрації ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в зазначеному будинку був укладений ОСОБА_4 з ОСОБА_13 договір піднайму (найму) житлового приміщення, зареєстрований Коктебельською селищною радою 26.09.2003р. під №4.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, керуючись приписами діючих станом на 23.12.2003р. ст.ст.112,113,118 Цивільного кодексу УРСР, ст.150 Житлового кодексу УРСР, прийшли до висновку про те, що реєстрація ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відбулася 23.12.2003р., тобто під час володіння будинком двома власниками - ОСОБА_13 (12/25 частин будинку) та ОСОБА_8 (13/25 частин будинку), проте без згоди на те останнього, чим порушено його права як співвласника; що ж до реєстрації 26.10.1989р. місця проживання ОСОБА_7, то, як вказали суди, остання відбулась без реєстрації місця проживання у цьому будинку її батьків, що є порушенням законодавства, зокрема, ст.17 ЦК УРСР, до того, як вже зазначалось, її батьки хоча й були 23.12.2003р. зареєстровані в будинку АДРЕСА_1, проте, з порушенням прав співвласника будинку (позивача).

Разом з тим, суди, виходячи з положень пункту 3 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №35 (діючого на час вчинення відповідачем реєстраційних дій), відповідно до якого місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України, вказали в своїх рішеннях, що реєстрація місця проживання третіх осіб відбулась на підставі договору піднайму (найму) житлового приміщення, зареєстрованого Коктебельською селищною радою 26.09.2003р. під №4.

При цьому, останній на предмет відповідності діючому на час його підписання законодавству суди не досліджували.

А отже дійшли суперечливих висновків щодо неправомірності дій відповідача.

Одночасно, колегія суддів вказує й на те, що узгодженість дій співвласників при реалізації ними права розпорядження майном може мати певні наслідки, але саме при вирішенні питань, пов'язаних із законністю таких дій (у тому числі при укладенні угод).

Крім того, судами залишена поза увагою та обставина, що реєстрація 26.10.1989р. місця проживання в спірному будинку ОСОБА_7 була вчинена саме Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, а не Феодосійським міським відділом Головного управління державної міграційної служби України в Автономній Республіці Крим, який визначений відповідачем у даній справі.

Відповідно до вимог частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З викладеного вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам наведеної статті.

Касаційний суд, в силу положень ст.220 КАС України, позбавлений можливості самостійно встановлювати відповідні обставини.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.227 КАС України, згідно з якою підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 24 жовтня 2012 року та ухвалу Севастопольского апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Ситников О.Ф.