Справа № 815/857/15
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/857/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року 15 год. 58 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретар судового засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю)

представника відповідача - Ейсмонт І.С. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, прокурора Одеської області Приза Андрія Андрійовича про визнання неправомірними дій та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, прокурора Одеської області Приза Андрія Андрійовича, в якому позивач просить суд визнати неправомірними дії прокуратури Одеської області та прокурора Одеської області Приза А.А при видачі наказу від 31.01.2015 року № 313к про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; скасувати наказ прокурора Одеської області Приза А.А. від 31.01.2015 року № 313 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у зв'язку з пропуском терміну одного місяця з дня виявлення проступку.

У своєму позові позивач зазначив, що 31.01.2015 року прокурором Одеської області Призом А.А. видано наказ № 313к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким за неналежне виконання службових обов'язків, системні порушення в організації розгляду заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та звернень громадян, досудового розслідування кримінальних проваджень, первинного обліку роботи, незабезпечення контролю за веденням діловодства у підпорядкованому структурному підрозділі ОСОБА_1 оголошено догану. Зазначений наказ позивач отримав 02.02.2015 року, після ознайомлення з яким позивач звернувся із заявою про надання йому для ознайомлення матеріалів перевірки, які стали підставою для притягнення його до відповідальності, втім, зазначені матеріали йому не були надані. Позивач вважає, що вказаний наказ не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та виданий лише з підстав його переслідування в результаті відмови написати рапорт про звільнення з посади. Позивач зазначив, що не погоджується із викладеними в наказі обставинами. Зокрема, позивач звернув увагу, що не може бути взято до уваги факт незабезпечення ним оновлення розподілу обов'язків між працівниками відділу, оскільки відповідний наказ не був доведений до його відома, оскільки позивач у даний момент перебував у щорічній відпустці. Стосовно доводів про порушення ним вимог пунктів 1.11, 1.12, 5.2, 5.7 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України та пунктів 1.6, 7.20 Регламенту прокуратури області щодо організації розгляду документів, термінів їх передачі підпорядкованим працівникам для виконання, позивач зазначив, що він розписував всі документи, які надходили для виконання, продовж доби, тоді як йому документи поступали до розгляду із запізненням від 10 до 15 діб, тобто, невиконання вказаних положень відбувалось з вини інших осіб, що не було досліджено прокурором під час прийняття спірного наказу. Також позивач стверджує, що не відповідають дійсності посилання на незабезпечення ним виконання підпорядкованими слідчими вимог ст.214 Кримінального процесуального кодексу України щодо негайного повідомлення прокурора про початок досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000099,

№ 0000007 тощо та невжиття заходів до повідомлення прокурора про відсторонення слідчих від проведення досудового розслідування у 5 кримінальних провадженнях, зазначивши, що всі дії вживались ним своєчасно, а спростувати наведені факти він не має можливості через відключення його від інформаційної системи ЄРДР. При цьому позивач звернув увагу, що за період, що перевірявся, ним взагалі не здійснювалось жодного відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування. Також позивач спростовує факт відсутності з його боку письмових вказівок слідчим, надання яких під час проведення перевірки було неможливим в силу його перебування на стаціонарному лікуванні. Доводи про незадовільну ефективність досудового розслідування кримінальних проваджень у другому слідчому відділі спростовуються, на думку позивача, тим, що за інформацією Генеральної прокуратури України слідче управління прокуратури області за перше півріччя знаходилась на 2-3 місцях серед прокуратур України. Також, як стверджує позивач, не відповідає дійсності факт укриття від обліку закриття з реабілітуючих підстав кримінальних проваджень у статистичних звітах форми № 1-СЛ, оскільки такі звіти складались не ним, а іншою особою, після чого візувались та вивчались начальником слідчого управління та відповідним заступником прокурора. Не підтвердженим, на думку позивача, також є посилання на несвоєчасне внесення відомостей до ЄРДР щодо осіб, які вчинили кримінальні правопорушення та щодо несвоєчасної реєстрації 5 кримінальних проваджень на підставі ухвал судді, оскільки дані відомості вносились слідчими у ЄРДР по мірі їх встановлення та надходження відповідних ухвал до другого слідчого відділу, тоді як відповідні документи зазвичай надходили із запізненням, а питання з'ясування причин тривалого перебування таких документів у пошті не входило до його обов'язків. Також позивач зауважив, що опис окремих порушень, які йому інкриміновані, має загальний щодо всіх слідчих характер однак лише його притягнуто до відповідальності за такі правопорушення, що свідчить про упереджене ставлення та намагання у будь-який спосіб звільнити його із займаної посади. В свою чергу, керівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за допущені порушення підлеглими, якщо сам підлеглий до відповідальності не притягнутий або не визнано факту його вини. Посилаючись на визначені законодавством ознаки дисциплінарного проступку, позивач наголосив на невід'ємну його складову - вину, а також дію принципу невинуватості у трудовому праві, який полягає у неможливості притягнути працівника до відповідальності, доки не доведена його вина. Крім того, відповідно до ст.11 Дисциплінарного статут прокуратури України прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила, однак відповідачем таких пояснень особисто не відібрано. Крім того, позивач пояснив, що відсутність у нього доповідної записки, яка була підставою для прийняття спірного наказу, унеможливлювало надання ним обґрунтованих пояснень, а для підготовки таких пояснень йому надано неповний робочий день, що не дозволило вивчити всі необхідні для цього документи. Також позивачем повідомлено, що на незаконну вимогу начальника слідчого управління прокуратури області ним було надано пояснення на ім'я прокурора області щодо неможливості написання пояснення та передано для реєстрації в канцелярію, однак вказане пояснення було вилучене і не приєднано до матеріалів перевірки. Окремо позивач наголосив, що у період проведення перевірки він знаходився на стаціонарному лікуванні, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості повноцінно захищати свої права в ході її проведення. При цьому позивач спростовує наведений у спірному наказі вислів про те, що він звільнявся від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю та відпусткою з 29.09.2014 року по 06.01.2015 року, але він знаходився на роботі та виконував обов'язки 9 днів з 18 до 28 вересня 2014 року, 13 днів з 16 по 28 грудня 2014 року, 25 днів з 06.01.2015 року по 31.01.2015 року. Таким чином, на думку позивача, з моменту виявлення дисциплінарного проступку до дати підписання наказу пройшло більше одного місяця Водночас, відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку.

Відповідач надав до суду заперечення (а.с. 94-100), в яких зазначив, що на виконання п. 9.12 рішення колегії прокуратури Одеської області від 04.08.2014 року «Про підсумки роботи органів прокуратури Одеської області у І півріччі 2014 року та заходи, спрямовані на покращення їх діяльності, основні завдання на наступний період» та розпорядження прокурора Одеської області від 08.09.2014 року №429, проведено перевірку стану організації виконання вимог окремих наказів Генерального прокурора України. Результати перевірки обговорено 25.09.2014 року на розширеному засіданні колегії прокуратури області за участю позивача, за наслідками якого колегією прийнято рішення про визнання стану організації виконання вимог галузевих наказів Генерального прокурора України у слідчому управлінні прокуратури області таким, що не в повній мірі відповідає вимогам сьогодення та потребує невідкладного вжиття заходів до покращення, а за неналежне виконання службових обов'язків, системні порушення в організації досудового розслідування кримінальних проваджень рекомендовано прокуророві області вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності в тому числі й позивача. Підставою для прийняття спірного наказу слугували виявлені під час перевірки у слідчому управлінні факти неналежного виконання службових обов'язків та системні порушення в організації досудового розслідування кримінальних проваджень начальником другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області, грубі порушення вимог чинного законодавства при розгляді заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення а також при здійсненні обліку та розслідування кримінальних проваджень, порушення Регламенту прокуратури Одеської області. Вищевказані факти порушень викладені у доповідній записці про результати перевірки у слідчому управлінні прокуратури області, підписано усією групою працівників апарату прокуратури області, які здійснювали перевірку, та з вказаною довідкою 23.09.2014 року ознайомлено начальника слідчого управління. Безпідставним, на думку відповідача, є твердження позивача про те, що в порушення ст. 11 Дисциплінарного статуту України прокурором області особисто не відібрано у позивача пояснень, оскільки відповідно до п. 3.2. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури прокурори обласного рівня проведення службових розслідувань та службових перевірок щодо підпорядкованих їм прокурорсько-слідчих працівників доручать кадровим підрозділам. Крім того, відповідач зазначив, що у період з 12.01.2015 року по 28.01.2015 року керівництвом прокуратури області неодноразово пропонувалось позивачеві надати пояснення з приводу перевірки про її результати, проте ним безпідставно стверджувалось про відсутність у нього інформації, тоді як її результати обговорювались на розширеному засіданні колегії. Також позивачем 23.01.2015 року отримано копію доповідної записки, однак з надуманих підстав не надавалось пояснень на спростування викладених у ній порушень. Відповідач вважає, що ним не пропущено строку для притягнення позивача до відповідальності, оскільки враховуючи те, що з 29.09.2014 року по 06.01.2015 року позивач звільнявся від роботи у зв'язку з тимчасово непрацездатністю та перебуванням у відпустці, а також вихідні та святкові дні, спірний наказ видано з дотриманням строків для притягнення до дисциплінарної відповідальності. На думку відповідача, всупереч посиланням позивача за фактом неналежного виконання покладених на працівника обов'язків проведення службового розслідування є необов'язковим, а вказане порушення за своїм змістом не є тотожнім проступку. Заперечуючи обставини неналежного виконання покладених обов'язків, позивач не надає на підтвердження своїх доводів належних і допустимих доводів. Відповідач пояснив, що в базі Єдиної системи статистики та аналізу роботи органів прокуратури України всупереч твердженням позивача відсутні дані про надані позивачем вказівки слідчим. При цьому відповідач наголосив, що відповідно до розподілу обов'язків між працівниками другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області від 21.10.2013 року та від 28.08.2014 року серед повноважень та функціональних обов'язків начальника другого слідчого відділу ОСОБА_1 передбачено, зокрема, забезпечення в службовій діяльності працівниками відділу неухильного дотримання Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, Дисциплінарного статуту України та Правил внутрішнього трудового розпорядку, організацію та особисте проведення профілактично-виховної роботи, а також персональна відповідальність за неналежну організацію роботи з виконання покладених на відділ завдань, доручень керівництва прокуратури області, забезпечення службової та трудової дисципліни працівниками відділу.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги та обґрунтування адміністративного позову у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, наведені у наданих до суду запереченнях.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши доводи адміністративного позову, заперечень проти нього, пояснення сторін, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступне.

31.01.2015 року наказом прокуратури Одеської області № 313к за неналежне виконання службових обов'язків, системні порушення в організації розгляду заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та звернень громадян, досудового розслідування кримінальних проваджень, первинного обліку роботи, незабезпечення контролю за веденням діловодства у підпорядкованому структурному підрозділі начальнику другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області старшому раднику юстиції ОСОБА_1 оголошено догану (т. 1 а.с. 101).

Відповідно до вищезгаданого наказу за результатами обговорення 25.09.2014 року на розширеному засіданні колегії прокуратури області результатів перевірки стану виконання окремих галузевих наказів Генерального прокурора України у слідчому управлінні прокуратури області установлено факти неналежного виконання службових обов'язків та системні порушення в організації досудового розслідування кримінальних проваджень начальником другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області ОСОБА_1, грубі порушення вимог чинного законодавства при розгляді заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення ,а також при здійсненні обліку та розслідуванні кримінальних проваджень, порушення Регламенту прокуратури Одеської області.

Як вбачається з матеріалів справи, виявлені порушення з боку позивача, були зафіксовані у доповідній записці про результати перевірки стану організації виконання вимог галузевих наказів Генерального прокурора України у слідчому управлінні прокуратури області, яка 17.09.2014 року схвалена прокурором Одеської області Призом А.А. на розгляд колегії (т. 1 а.с. 102-130).

За результатами обговорення відповідної інформації на розширеному засіданні колегії прокуратури Одеської області прийнято рішення від 25.09.2014 року, яким визнано стан організації виконання вимог галузевих наказів Генерального прокурора України у слідчому управлінні прокуратури області таким, що не у повній мірі відповідає вимогам сьогодення та потребує невідкладного вжиття заходів до покращення. Пунктом 2 зазначеного рішення також рекомендовано прокурору області вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов'язків, системні порушення в організації досудового розслідування кримінальних проваджень (т. 1 а.с. 173-178).

Відповідно до ч.1 ст.8 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 року № 1796-XII, дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Частиною 1 ст.11 вказаного нормативно-правового акта визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Виходячи з положень ст.13 Дисциплінарного статуту прокуратури України, про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ прокурора, який оголошується працівнику під розписку. Копія наказу додається до особової справи. З наказом можуть бути ознайомлені працівники відповідної прокуратури. Накази Генерального прокурора України, в необхідних випадках, доводяться до відома особового складу органів прокуратури України.

Аналізуючи наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд виходить з того, що обов'язковою підставою для застосування заходів дисциплінарного стягнення є факт вчинення особою дисциплінарного проступку. З цього приводу суд критично оцінює посилання відповідача на те, що невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків не є різновидом дисциплінарного проступку, яке ґрунтується представником відповідача виключно на протиставленні у ст.12 Дисциплінарного статуту прокуратури України вказаного порушення іншому порушенню, за вчинення якого працівник прокуратури може бути притягнений до дисциплінарної відповідальності, та в якому застосований термін «проступок» - проступку, який порочить його як працівника прокуратури. Суд зазначає, що відсутність у вказаному нормативно-правовому акті слова «проступок» під час визначення правопорушення, за яке до працівника може застосовуватись дисциплінарне стягнення (невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків), не позбавляє відповідне правопорушення його дійсного змісту, який за всіма ознаками відповідає визначенню дисциплінарного проступку.

За своїм змістом дисциплінарний проступок становить собою суспільно небезпечне, протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), яке полягає у невиконанні або у неналежному виконанні державним службовцем своїх службових обов'язків, порушенні морально-етичних правил, а також інших порушеннях службової дисципліни, за які законодавством передбачено дисциплінарну відповідальність. При цьому діяння працівника набуває змісту дисциплінарного проступку лише за умови наявності ознак складу такого проступку, виходячи з того, що необхідною ознакою притягнення особи до юридичної відповідальності за вчинення ним будь-якого правопорушення є наявність складу такого правопорушення - сукупності передбачених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак діяння, які характеризують його як правопорушення і є підставою залучення суб'єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До складу правопорушення, віднесено об'єкт, суб'єкт, об'єктивну та суб'єктивну сторони правопорушення.

Відтак, дослідження питання правомірності притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає, зокрема, з'ясування судом на підставі наданих доказів дійсного складу проступку, в тому числі сам факт вчинення відповідного діяння, ставлення особи до такого діяння тощо.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доказування законності притягнення посадової особи, яка проходить публічну службу, покладається на відповідний орган владних повноважень як роботодавця.

Так, у спірному наказі викладені обставини, що стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, які, як зазначалось вище, ґрунтуються на висновках, наведених у доповідній записці про результати перевірки стану організації виконання вимог галузевих наказів Генерального прокурора України у слідчому управлінні прокуратури області, яка 17.09.2014 року схвалена прокурором Одеської області Призом А.А. на розгляд колегії. Як вбачається з пояснень представника відповідача (т.1 а.с.215), оцінку ефективності діяльності другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області надано на підставі даних первинного обліку роботи слідчого управління, статистичних звітів та відомостей Єдиної системи статистики та аналізу роботи органів прокуратури України.

Втім суд звертає увагу, що дані первинного обліку та статистичні показники мають похідний характер від документів, на підставі яких вони формуються, у зв'язку з чим можуть виступати джерелом аналізу діяльності службової особи та підставою для ініціювання вивчення та дослідження виявлених невідповідностей шляхом аналізу документів, на підставі яких формувались відповідні облікові та статистичні відомості, проведення необхідних службових розслідувань тощо з метою встановлення фактів порушень та винних осіб, однак, самі по собі не можуть розглядатись як належні та допустимі докази як самих фактів порушень, так і вини у допущенні таких порушень безпосередньо з боку ОСОБА_1. В свою чергу, встановлення вини особи у вчиненні дисциплінарного проступку в такому випадку має підтверджуватися документальними або іншими доказами, на підставі яких формувались відповідні облікові та статистичні показники.

Водночас, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що жодний факт, на який відповідач посилається в оскаржуваному наказі, не підтверджений доказами первинного характеру. Більш того, до суду також не надано й даних первинного обліку та статистичних даних, на підставі яких, як стверджує відповідач, були встановлені відповідні порушення з боку ОСОБА_1.

Так, наказом визначено, що попри кадрові зміни, що відбулися у складі очолюваного підрозділу ще 10.07.2014 року внаслідок скорочення посади заступника начальника відділу позивачем не забезпечено оновлення розподілу обов'язків між працівниками відділу.

Між тим, відповідачем не надано до суду доказів виникнення відповідних кадрових змін у відділі, зокрема, наказу, яким були передбачені такі зміни, з метою його дослідження судом на предмет встановлення кола осіб, на яких покладено обов'язки щодо організації його виконання, доказів ознайомлення безпосередньо ОСОБА_1 про прийняття відповідного наказу та коло його обов'язків з цього приводу, а також доказів виникнення саме у позивача обов'язку вжити відповідні заходи з організації виконання наказу, беручи до уваги факт його перебування у черговій відпустці у період з 14.07.2014 року по 17.08.2014 року та покладення виконання його обов'язків на іншу особу, що підтверджується наказом прокуратури Одеської області від 11.07.2014 року № 1455к (т. 1 а.с. 24).

В наказі вказано, що ОСОБА_1 допущено системні порушення вимог пунктів 1.11, 1.12, 5.2, 5.7. Інструкції з діловодства в органах прокуратури України та п.п. 1.6, 7.20 Регламенту прокуратури області щодо організації розгляду документів, термінів їх передачі підпорядкованим працівникам для виконання, позивач зазначив, що він розписував всі документи, які надходили для виконання, строки передачі окремих з них сягали від 10 до 15 діб.

На підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано до суду пояснень, щодо яких саме документів ОСОБА_1 допущено відповідні порушення, не надано доказів щодо дати надходження відповідних документів до слідчого відділу, дати їх передачі начальнику відділу для ознайомлення та розподілу між працівниками, а також дат отримання відповідних документів безпосередніми виконавцями, що унеможливлює встановлення судом факту відповідного порушення з боку позивача.

Також, виходячи зі змісту спірного наказу, однією з підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, визначено те, що ним не забезпечено виконання підпорядкованими слідчими вимог ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України щодо негайного повідомлення про початок досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000099,

№ 0000007 тощо; не вжито заходів до повідомлення прокурора про відсторонення слідчих від проведення досудового розслідування керівником слідчого підрозділу ще у 5 кримінальних провадженнях.

Допущення позивачем вищезгаданих порушень також не підтверджується матеріалами справи, якими не підтверджено момент початку вищезгаданих досудових розслідувань, що не дозволяє визначити момент, з якого мав виникнути відповідний обов'язок позивача щодо негайного повідомлення та, відповідно, встановити неналежне виконання ним такого обов'язку. Крім того, відповідачем не визначено, за якими саме фактами відсторонення позивачем слідчих від проведення досудового розслідування позивачем не вжито заходів щодо повідомлення прокурора, не надано відповідних доказів з цього приводу, у зв'язку з чим таке визначення прокуратурою Одеської області такого порушення з боку позивача суд також вважає безпідставним.

Відповідно до наказу, що є предметом оскарження, у наданих номенклатурних справах відділу та матеріалах кримінальних проваджень не встановлено жодної письмової вказівки слідчому за підписом ОСОБА_1 як керівника органу досудового розслідування, реєстрація таких документів в Єдиній системі статистики та аналізу роботи органів прокуратури не здійснювалось.

Проте, сам по собі факт відсутності вказівок ОСОБА_1 підпорядкованим йому слідчим не свідчить про допущення ним порушення виконання своїх службових обов'язків, тоді як відповідачем не визначено фактів, які потребували вжиття з боку ОСОБА_1 необхідних заходів реагування у вигляді видання відповідних вказівок, однак, безпідставно не були вжиті, в чому могло би полягати невиконання ним службових обов'язків. За таких умов суд вважає необґрунтованим притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з вищевикладених мотивів.

З тих самих підстав суд також вважає необґрунтованими посилання відповідача на статистичні дані щодо розслідування кримінальних правопорушень як на підставу для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання ним службових обов'язків.

Також у спірному наказі визначено, що внаслідок відсутності контролю з боку начальника ОСОБА_1 слідчими другого слідчого відділу з січня 2014 року укрито від обліку у статистичних звітах форми № 1-СЛ факти закриття з реабілітуючих підстав кримінальних проваджень, розпочатих за матеріалами повернутих судом для додаткового розслідування кримінальних справ щодо 3 осіб, однак, вищевказані факти не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами у справі.

Не підтверджено також належними доказами у справі посилання відповідача на несвоєчасність обліку 2-х кримінальних проваджень, досудове розслідування яких відновлено слідчим суддею, невнесення усіх необхідних відомостей про існування судового рішення про направлення справ на додаткове розслідування по 4-х кримінальних провадженнях, укриття від обліку однієї кримінальної справи, повернутої судом для додаткового розслідування, допущення випадків несвоєчасного обліку даних про вік правопорушників, їх освіту, рід занять, службове становище, характеристики за місцем реєстрації, невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвал слідчого судді 5 кримінальних проваджень, незабезпечення достовірного внесення відомостей до Єдиної системи статистики та аналізу роботи органів прокуратури України та звітності про роботу прокурора в частині ведення первинного обліку та формування звітних даних у формі «П» «Про роботу прокурора» щодо вирішення скарг, допущення неповноти відомостей при здійсненні первинного обліку.

При цьому суд звертає увагу, що вище перелічені порушення пов'язуються відповідачем із неналежною організацією позивачем роботи слідчого відділу, внаслідок якої підлеглі йому особи допустили вищевикладені порушення, однак, до суду не надано жодних доказів на підтвердження фактів встановлення осіб, які допустили такі недоліки в роботі, їх вини та притягнення до відповідальності, за відсутності яких доводи про незабезпечення належної організації роботи та керівництва є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає недоведеними визначені відповідачем у прийнятому наказі факти невиконання чи неналежного виконання ОСОБА_1 своїх службових обов'язків, наявності його вини у вчиненні відповідних діянь, у зв'язку з чим не вбачає правових підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Поряд з цим, досліджуючи обставини справи, суд також встановив порушення відповідачем строків притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, що є додатковою підставою для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з доповідної записки про результати перевірки стану організації виконання вимог галузевих наказів Генерального прокурора України у слідчому управлінні прокуратури області, відповідна перевірка була закінчена 16.09.2014 року, а 17.09.2014 року відповідна довідка вже схвалена прокурором Одеської області Призом А.А. на розгляд колегії. Отже, на цей момент відповідачем вже були встановлені факти, які він визначив як невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків ОСОБА_1, будь-яких службових розслідувань з цього приводу ним не проводилось, у зв'язку з чим момент завершення відповідної перевірки суд вважає моментом виявлення прокуратурою Одеської області проступку.

На підставі наявних у матеріалах справи наказів прокуратури Одеської області суд встановив, що позивач дійсно перебував у відпустці у періоди з 29.09.2014 року до 22.10.2014 року (т. 1 а.с. 180), з 23.10.2014 року до 01.11.2014 року (т. 1 а.с. 181), з 17.11.2014 року по 05.12.2014 року (т. 1 а.с. 183), з 06.12.2014 року по 15.12.2014 року (т. 1 а.с. 184).

Крім того, з наявних у матеріалах справи листків непрацездатності вбачається, що позивач був тимчасово непрацездатним у періоди: з 04.09.2014 року по 17.09.2014 року (т. 1 а.с. 186), з 01.10.2014 року по 10.10.2014 року (т. 1 а.с. 187), з 15.10.2014 року до 13.11.2014 року (т. 1 а.с. 188), з 17.11.2014 року по 27.11.2014 року (т. 1 а.с. 189), з 16.12.2014 року по 19.12.2014 року (т. 1 а.с. 190), з 29.12.2014 року по 06.01.2015 року (т. 1 а.с. 190).

Поряд з цим, суд критично оцінює надані до суду табелі обліку робочого часу (т. 1 а.с. 250-262), дані за якими частково не відповідають фактичним періодам знаходження позивача у відпустці та на лікарняному відповідно до наданих до суду наказів про відпустку та листків непрацездатності.

На підставі співставлення перебування позивача на лікарняному та у відпустці у визначені періоди суд встановив, що сплив строку, протягом якого до ОСОБА_1 могло бути застосоване дисциплінарне стягнення відбувався у періоди з 18.09.2014 року по 28.09.2014 року; з 14.11.2014 року по 16.11.2014 року, з 20.12.2014 року по 28.12.2014 року, з 07.01.2015 року по 31.01.2015 року, що сумарно перевищує один календарний місяць, протягом якого відповідно до положень ст. 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України до позивача могло бути застосовано дисциплінарне стягнення.

Суд критично оцінює посилання відповідач на те, що визначений законодавством місячний строк для застосування дисциплінарного стягнення був ним дотриманий з урахуванням святкових та вихідних день, оскільки вищезгаданою нормою законодавства передбачено обчислення вищезгаданого строку у календарних, а не робочих днях.

Усі інші доводи відповідача та його представника суд вважає безпідставними та необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, визначено, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про невідповідність наказу прокуратури Одеської області від 31.01.2015 року № 313к вимогам чинного законодавства України, у зв'язку з чим вважає його таким, що підлягає скасуванню.

У той же час суд зазначає, що позивач, заявляючи до суду вимогу визнати неправомірними дії прокуратури Одеської області та прокурора Одеської області Приза А.А при видачі наказу від 31.01.2015 року № 313к про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, не визначив, в чому саме, на його думку, полягали неправомірні дії відповідача безпосередньо при видачі ним спірного наказу, у зв'язку з чим суд вважає вимоги позивача у цій частині такими, що мають неконкретний та необґрунтований характер, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, прокурора Одеської області Приза Андрія Андрійовича про визнання неправомірними дій та скасування наказу від 31.01.2015 року №313к - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Одеської області Приза А.А. від 31.01.2015 року №313к про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області старшого радника юстиції ОСОБА_1.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 10.04.2015 року.

Суддя С.М.Корой