Справа № 216/640/15-а
Суддя: Мазурчак В. М.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер (справа №) 216/640/15-а
Номер провадження у суді 2-а/216/38/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Мазурчака В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Романів Н.Є.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду та просив зобов'язати відповідача виплачувати йому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.07.2011 року по даний час відповідно до ч.1 ст.50 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як ообі, віднесеної до категорії 1, як інваліду 2 групи. Позов обґрунтував посиланням на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2011 року у справі №2а-5060/08/0470.

Відповідач проти позову заперечував з підстав того, на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2011 року у справі №2а-5060/08/0470 позивачу доплата за період з 09.06.2007 року по 31.12.2007 та з 22.05.2008 року по 30.04.2011 склала 13624,17 грн. та виплачена у квітня 2011 року. З 01.05.2011 пенсія позивачу виплачувалась з урахуванням даної постанови суду від 03.03.2011 року.

Зазначив, що з 01.11.2011 року виплата пенсії позивачу за шкоду, заподіяну здоров'ю при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, приведена у відповідність до норм постанови КМУ від 06.07.2011 року №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка у свою чергу прийнята на виконання Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", а у подальшому у відповідність до постанови КМУ від 23.11.2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та постанови КМУ від 28.12.2011 року №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення.

Відповідач просив застосувати ст.99 КАС України щодо строку звернення до адміністративного суду.

Сторони спору у судове засідання не з'явились, уповноважених представників не направили. Частина 2 ст.122 КАС України щодо судового розгляду справи в порядку письмового провадження не застосовувалась, оскільки було відсутнє відповідне клопотання відповідача.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши доводи сторін окремо та у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Доводи позивача щодо застосування ч.1 ст.50 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" спростовані відповідачем належним чином лише частково.

Так, відповідно до пункту 7 розділу I Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Прикінцеві положення доповнено пунктом 4 такого змісту: "4. Установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" , статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік".

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" установлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" … застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" установлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами), … застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Відповідно до пункту 6-7 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами), … застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.1015 року, а саме, відповідно до пункту 9) ч.4, текст статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено у такій редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Отже, норма статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у спірний період з 01.11.2011 року застосовувалась з урахуванням вказаних вище норм законів про Державний бюджет України на відповідний рік, тобто у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів. У період до 01.11.2011 року відповідачем виконана постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2011 року щодо застосування цієї ж норми.

Вказані вище норми законів про Державний бюджет України на відповідний рік є чинними за неконституційними не визнавались.

Отже, підстави для задоволення відсутні, оскільки встановлено, що на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2011 року у справі №2а-5060/08/0470 з урахуванням ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2011 року у справі №2а-5060/08/0470 про роз'яснення постанови від 03.03.2011 року, позивачу доплата за період з 09.06.2007 року по 31.12.2007 та з 22.05.2008 року по 30.04.2011 склала 13624,17 грн. та виплачена у квітні 2011 року. З 01.05.2011 пенсія позивачу виплачувалась з урахуванням даної постанови суду від 03.03.2011 року. З 01.11.2011 року виплата пенсії позивачу за шкоду, заподіяну здоров'ю при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, приведена у відповідність до норм постанови КМУ від 06.07.2011 року №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка у свою чергу прийнята на виконання Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", а у подальшому у відповідність до постанови КМУ від 23.11.2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та постанови КМУ від 28.12.2011 року №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення.

Постанови КМУ №1210 та №1381 набули чинності 01.01.2012 року, строк їх дії часовими рамками не обмежений, а отже, вони діють як нормативно-правовий акт до їх скасування або внесення змін. Дані постанови діяли протягом 2014 року.

В той же час у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року включно норма статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" повинна застосовуватись без обмежень, оскільки Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 року №1622-VII, набув чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 03.08.2015 року (Голос України, видання від 02.08.2014 №146). Саме цим законом Прикінцеві положення доповнено пунктом 6-7.

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України, в разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховної Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу. Отже, суд не застосовує чинні протягом усього 2014 року постанови КМУ №1210 та №1381 у період часу з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року включно, оскільки в цей період часу вони суперечили нормі статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у цей період часу Кабінет Міністрів України відповідних повноважень не мав.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування ст.99 КАС України з підстав.

Як вбачається із справи позивач не просив поновлювати йому строк звернення до адміністративного суду, доводів щодо даного строку взагалі не зазначив.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, норму ч.2 ст.99 КАС України слід тлумачити так, що можливий один варіант її застосування з наступних двох:

1.Обчислюється з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав.

2.Обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

КАС України не містить норми, яка б встановлювала пріоритет у застосуванні однієї з двох вказаних вище диспозицій ч.2 ст.99 КАС України. КАС України також не передбачає хто уповноважений здійснювати вибір однієї із цих двох диспозицій при правозастосуванні (суд, позивач чи відповідач, тощо).

В силу принципу рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом (ч.1 та ч.1 ст.10 КАС України) суд не має права надати пріоритет у правозастосуванні однієї із двох диспозицій жодній із сторін без правової підстави на це.

Відповідач з даного питання не висловився.

В той же час суд не має права відмовити позивачу у праві на судовий захист з підстави недосконалості процесуального закону, у доступі до правосуддя виключно з формальних підстав. Відмова у доступі до правосуддя буде прямим порушенням ст.8 та ст.55 Конституції України та ст.6 (Право на справедливий суд) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що діє в силу Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до конвенції».

При відсутності встановленого КАС України пріоритету застосування однієї із двох наведених вище диспозицій ч.2 ст.99 КАС України правильним є застосуванням першої диспозиції на підставі такого.

Відповідно до ч.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

За відсутності у чинному КАС України норми про пріоритетність диспозицій ч.2 ст.99 слід застосувати ч.2 ст.267 Цивільного кодексу України за аналогією закону на підставі ч.7 ст.9 КАС України. Відповідно до ч.2 ст.267 ЦК України (Наслідки спливу позовної давності) заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Таким чином, термін «заява про захист … має бути прийнята до розгляду незалежно від спливу позовної давності» норми ч.2 ст.267 ЦК України є тією єдиною нормою, яка в порядку аналогії закону встановлює пріоритетність у застосуванні першої диспозиції ч.2 ст.99 КАС України по відношенню до другої диспозиції ч.2 ст.99 КАС України.

Саме з цих міркувань провадження відкрито щодо вимог позивача сукупно до усіх часових меж; суд не залишав позовну заяву без розгляду, в тому числі частково, на усії стадія процесу.

В силу загального правила доказування, передбаченого ч.2 ст.71 КАС України, відповідач не довів суду дату, коли позивач дізнався про порушення свого права, а тому підстав для залишення позову, в тому числі частково, при прийнятті рішення не встановлено.

Прийняття рішення по суті суд вважає необхідною умовою забезпечення доступу до правосуддя.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, різниця у обчисленні строку другої диспозиції єдиного за своєю правовою природою строку звернення до суду (строку позовної давності) у різних процесах в Україні полягає у тому, що при розгляді судового спору згідно Господарського процесуального кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України застосовується термін «могла довідатись», а при розгляді спору згідно Кодексу адміністративного судочинства України застосовується термін «повинна була дізнатися».

При розгляді спору згідно КАС України необхідно встановити обов'язок Позивача дізнатись про порушення його права.

Деякі норми встановили обов'язок органів, що утримуються за рахунок бюджетів усіх рівнів, дізнаватись про деякі їх порушені права.

Так, наприклад, відповідно до п.1.1 Інструкції з інвентаризації матеріальних цінностей, розрахунків та інших статей балансу бюджетних установ (на даний час втратила чинність) (затверджена наказом Головного управління Державного казначейства України Міністерства фінансів України від 30 жовтня 1998 року №90, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 листопада 1998 року за №728/3168) (далі - Інструкція) дана Інструкція встановлює єдині вимоги щодо порядку інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, матеріальних цінностей, грошових коштів і документів, розрахунків та інших статей балансу міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, установами і організаціями, які утримуються за рахунок коштів бюджетів усіх рівнів. Відповідно до п.1.5. Інструкції Установи зобов'язані проводити інвентаризацію: п.п.1.5.1) будівель, споруд та інших нерухомих об'єктів - не менше одного разу в три роки. Відповідно до абз.4 п.2.2 Інструкції при інвентаризації будівель, споруд, іншої нерухомості та земельних ділянок, водоймищ, інших об'єктів природних ресурсів комісія перевіряє наявність документів, що підтверджують право власності установи на ці об'єкти або право користування ними. Таким чином, ці норми не просто встановлюють « можливість довідатись » про порушення права власності на об'єкт нерухомого майна (наприклад, його відчуження), вони зобов'язують про це довідуватись раз на три роки під час інвентаризації - зобов'язують перевіряти наявність об'єктів нерухомого майна та правовстановлюючих документів на них.

Отже, дані норми є прикладом наявності обов'язку дізнаватись про порушення права власності (в даному випадку, наприклад, про відчуження об'єктів нерухомого комунального майна поза волею власника).

Законодавством України не передбачено обов'язку позивача дізнаватись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Це право позивача. А отже, диспозиція №2 ч.2 ст.99 КАС України, окреслена обов'язком «повинна дізнаватися», у даних спірних правовідносинах не застосовується.

Норма ст.68 Конституції України, відповідно до якої незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, застосуванню не підлягає, оскільки позивач не притягається до будь-якого виду юридичної відповідальності у спірних правовідносинах.

На основі викладеного та керуючись ст.ст. 158-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року включно в розмірі, що не відповідає 75-ти відсоткам мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, як особі, віднесеній до категорії 1, як інваліду 2 групи, відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року включно з врахуванням виплачених сум додаткової пенсії за період 01.01.2014 по 02.08.2014 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мазурчак В.М.