Справа № 820/18737/14
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 р.Справа № 820/18737/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2015р. по справі № 820/18737/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтаір-ХХІ"

до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 4 березня 2015 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтаір-ХХІ" до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено у повному обсязі.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 24.06.2014 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Скаржник зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, не вірно застосував до спірних правовідносин положення п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України та ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноти та об'єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що працівниками ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ "Альтаір-XXI" з питання правильності визначення та повноти нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Буд Альянс" за січень 2014 року та подальшому ланцюгу постачання.

За результатами перевірки складено акт від 29.05.2014 № 1564/20-31-22-03-07/32564719 яким встановлено порушення позивачем п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України завищено податковий кредит у розмірі 215 902,0 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 215 902,0 грн. (січень 2014 року).

За результатами проведеної виїзної позапланової документальної перевірки відпові дачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2014р. про збіль шення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 323 853,00 грн., в тому числі 215 902,00 грн. за основним зобов'язанням та 107 951,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення - рішення № від 24.06.2014 року винесено Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області з порушенням норм чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком сулу першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для вище зазначених висновків відповідача є його посилання на те, що господарські операції проведені між Позива чем та ТОВ "Буд Альянс" фактично здійснені не були, оскільки актом зустрічної звірки ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська №463/04-62-22-3/38834947 від 31.03.2014р. встановлено, що здійснити перевірку ТОВ "Буд Альянс" () не виявилося можливим, та зроблено висновок, що підприємство фактично не мало можливості виконати позивачу ремонтно-будівельні роботи по ТРЦ "ДАФІ", розта шованого у м. Харків по вул. Героїв Праці, 9.

Судовим розглядом встановлено, що в січні 2014 року між позивачем та ТОВ "Буд Альянс" було укладено угоду підряду №БА-01/11/13-1 від 01.11.2013р. на загальну суму 1 295 412,00 грн. в тому числі ПДВ 215 902,00 грн.

За умовами договору ТОВ "Буд Альянс" прийняв на себе зобов'язання виконати ре монтно-будівельні роботи по ТРЦ "Дафі", розташованого за адресою м. Харків, вул. Героїв Праці, 9.

Вартість виконаних робіт за цим договором визначається в актах приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) і довідці (форма КБ-3) у відповідності з ДБН Д. 1.1.-1-2000 та Доповненням, затвердженим Наказом Держбуда України №80 від 07.05.2003р.

На виконання досягнутих домовленостей позивачем отримано від ТОВ "Буд Альянс" послуги з виконання ремонтно-будівельних робіт по ТРЦ "Дафі", розташованого за адресою м. Харків, вул. Героїв Праці, 9 на загальну суму 1 295 412,00 грн. в тому числі ПДВ 215 902,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 31.01.2014р.

За наслідками здійснення господарської операції ТОВ "Буд Альянс" було виписано позивачу податкову накладну № 4707 від 31.01.2014р.

Факт сплати позивачем за отриману роботу відповідачем не заперечується.

Також судовим розглядом встановлено, що Будівельні роботи в ТРЦ "ДАФІ", який розташований за адресою м. Харків, вул. Героїв Праці, 9, здійснюються в наступних випадках:- за замовленням орендаря або суборендарів у випадку надання проектів на виконання будівельних робіт; - для забезпечення належного функціонування зазначеного торгівельно - розважального центру після виявлення технічних несправностей в будівлі.

В спірних правовідносинах будівельні роботи виконувалися для позивача за проектами магазину одягу "NAFNAF" та підприємства громадського харчування "Ресторан швидкого харчування BURGER CLUB" та виконання поточних (косметичних) ремонтних робіт за додатком №3 від 04.11.2013р. до Договору суборенди №ХД-17/11/09-02 від 17.11.2009р.

Загальна технологія погодження та виконання робіт наступна:

- листом №8/28 від 27.09.2013р. орендар Позивача, ТОВ "Груп Естейт ЛТД" звернулося до Позивача з проханням погодити візуалізацію по торговим точкам магазину одягу " NAFNAF " та підприємства громадського харчуван ня "Ресторан швидкого харчування BURGER CLUB ";

- Позивач погодив зазначені проекти, про що свідчить відповідний напис на проектах, що були надані на погодження;

- " 01" листопада 2013 року Позивач уклав договір №БА-01/11/13-1 з ТОВ "Буд-Апьянс",

- після погодження проектів Позивач 04.11.2013р. звернувся до підрядника, ТОВ "Буд Альянс" листом №4/13, згідно з яким Позивач передав ТОВ "Буд Альянс" погоджені дизайн-проекти для виконання відповідних буді вельних робіт (додатку №3 від 04.11.2013р. до договору суборенди №ХД-17/11/09-02 від 17.11.2009р).

Відповідності до ст.55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визначаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

3гідно з ст. 58 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному Законом.

Відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

У відповідності до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Згідно ч.1, ч.2 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

Відповідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В силу висновків Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" до угод, укладених з метою, суперечною інтересам держави і суспільства, зокрема, належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, тощо. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав та з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожному конкретному випадку при визнанні угоди недійсною суди повинні встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Колегія суддів зазначає, що зміст договору позивача з ТОВ "Буд Альянс" не суперечить актам цивільного законодавства. Судовим розглядом не встановлено фактів, які свідчили б про те, що зміст договору не відповідав би дійсним намірам сторін, і такі наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначених договорів. Наявна у матеріалах справи первинна бухгалтерська документація складена у відповідності до вимог чинного на час її складення законодавства та повністю підтверджує реальність договору позивача з ТОВ "Буд Альянс".

Більше того, відповідачем на виконання приписів ст. 71 КАС України не надано на вимогу суду доказів протилежного.

На час складення податкових накладних відомості про контрагенти позивача містились в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, були зареєстровані за адресами, вказаними на виданих податкових накладних.

Щодо посилання відповідача на акт про проведення зустрічної звірки ТОВ "Буд Альянс", то зазначене посилання колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у відповідності до вимог ст. 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер, а отже господарська діяльність контрагентів позивача не вказує на факт невиконання ТОВ "Буд Альянс" угоди з позивачем.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" №996, документом, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

У статті 3 зазначеного Закону вказано, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У відповідності до п. 198.1, 2 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при оформленні податкових накладних позивачем було дотримано вимоги ст. 201 Податкового кодексу України, податкові накладні відображено у відповідності в вимогами п.201.6 у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України та норм ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноти та об'єктивності розгляду справи висновків суду не спростовують, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 159 КАС України повно і всебічно, в межах заявлених вимог, з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку наявним у справі доказам, правильно вирішив питання щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, та вирішив справу на підставі норм матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

З огляду на вищевикладене, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2015р. по справі № 820/18737/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 14.04.2015 р.