Справа № 2а-15128/10/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2015р. м. Київ К/9991/34547/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року

у справі № 2-а-15128/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК Аргоекспорт»

до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова

про зобов'язання вичинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «АПК Аргоекспорт» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова (далі - відповідач) про визнання нечинним присвоєння ДПІ у Київському районі м. Харкова податковій декларації з податку на додану вартість ТОВ «АПК Аргоекспорт» за вересень 2010 року статусу «не визнано, як податкова декларація»; зобов'язання ДПІ у Київському районі м. Харкова прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість ТОВ «АПК Аргоекспорт» за вересень 2010 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року позов задоволено частково. Визнано протиправним присвоєння ДПІ у Київському районі м. Харкова податковій декларації з податку на додану вартість ТОВ «АПК Аргоекспорт» за вересень 2010 року, поданій до ДПІ у Київському районі м. Харкова 20 жовтня 2010 року, вхідний № 119142, статусу «не визнано, як податкова декларація». В задоволені інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «АПК Аргоекспорт» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1,70 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Київському районі м. Харкова, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, що податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2010 року з усіма додатками була подана позивачем до канцелярії ДПІ у Київському районі м. Харкова у паперовому вигляді на двосторонніх аркушах формату А-4, заповнених друкарським способом, скріплених між собою, а також підписана керівником та скріплена печаткою підприємства, про що свідчать відмітки податкового органу «отримано» вх. № 119142. Податкова декларація не містила виправлень і помарок, у рядках, де відсутні дані для заповнення, проставлені прочерки (арк. справи 7-11).

Проте листом від 21 жовтня 2010 року №22873/10/28-317 ДПІ у Київському районі м. Харкова повідомила ТОВ «АПК Аргоекспорт», що податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2010 року не визнається як податкова звітність, оскільки в порушення вимог підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та розділу 3 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року № 166, декларацію надано без реєстрів виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді. Також позивачу було запропоновано надати нову податкову звітність з податку на додану вартість за відповідний звітний період, оформлену належним чином (арк. справи 17).

28 жовтня 2010 року позивач повторно подав через канцелярію податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2010 року з усіма додатками (арк. справи 12-16).

Проте листом від 29 жовтня 2010 року №23516/10/28-317 ДПІ у Київському районі м. Харкова повідомила позивача, що податкова декларація ТОВ «АПК АРГО ЕКСПОРТ» з податку на додану вартість за вересень 2010 року заповнена всупереч вимогам підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та розділу 3 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року № 166, оскільки відсутні прокреслення у графах, що не заповнюються через відсутність інформації. Також позивачу було запропоновано надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (арк. справи 18).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу, з урахуванням того, що податкова декларація з податку на додану вартість за вересеь 2010 року містила усі обов'язкові реквізити. Крім іншого, суд виходив з того, що відповідно до Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затверджений наказом ДПА України від 30 травня 1997 року № 166 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), реєстри виданих та отриманих податкових накладних не передбачені ані у якості обов'язкового реквізиту, ані у якості її додатку.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.11 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Абзацом 1 підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків може також оскаржити дії службової (посадової) особи контролюючого органу з відмови у прийнятті податкової декларації у судовому порядку.

Згідно положень абзацу 5 підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої), то такий платник податків має право: надати таку нову декларацію разом зі сплатою відповідного штрафу; оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження.

Наказом ДПА України від 30 травня 1997 року № 166 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) був затверджений Порядок заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, в межах якого платник податку зобов'язаний був діяти, складаючи податкову декларацію з податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 1.3 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року №166 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), декларація складається із вступної частини, службових полів, чотирьох розділів та обов'язкових додатків, з них платником заповнюються вступна частина, службові поля, перші три розділи та додатки, четвертий розділ заповнюється працівниками податкової інспекції (адміністрації) лише на оригіналі декларації, який залишається в податковій інспекції (адміністрації). Порядок заповнення декларації окремо за кожним розділом наводиться в розділі 5 цього Порядку.

При цьому, Порядок заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затверджений наказом ДПА України від 30 травня 1997 року №166 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачає п'ять обов'язкових додатків, проте такого додатка як «Реєстр виданих та отриманих податкових накладних за звітний період в електронному вигляді» не передбачено.

Обов'язок платника податку вести реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором та подавати на безоплатній основі разом з податковою декларацією за відповідний звітний період копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді передбачений підпунктом 7.2.8 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В свою чергу, пунктом 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначені правила складання, порядок видачі та обліку податкової накладної, яка є звітним податковим і одночасно розрахунковим документом, що видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, ненадання платником податку копій реєстрів виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді є порушенням ведення платником податку обліку податкових накладних, яке може вплинути на висновки контролюючого органу щодо податкового кредиту платника податку, і не може розцінюватись як заповнення платником податку податкової декларації всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення.

Окрім того, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, 02 грудня 2010 року засобами електронного зв'язку позивачем надіслано до ДПІ у Київському районі м. Харкова податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2010 року, яка прийнята та зареєстрована в базі податкового органу за № без зауважень.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення у зазначеній частині.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Київському районі м. Харкова підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна