Справа № 2а-9174/10/2670
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2015р. м. Київ К/800/23743/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - не з'явився,

від відповідача-1 - Шевчук А.В., Шутов Д.С.,

від відповідача-2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 р.

у справі № 2а-9174/10/2670

за позовом Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби

до 1) Українсько-Іспанського спільного підприємства «Іберус-Київ», 2) товариства з обмеженою відповідальністю «Бігбудкомпані»

про стягнення в дохід держави коштів одержаних за нікчемним правочином, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року Державна податкова інспекція у Подільському районі м. Києва (далі - позивач, ДПІ у Подільському районі м. Києва) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Українсько-Іспанського спільного підприємства «Іберус-Київ» (далі - відповідач-1, СП «Іберус-Київ») та товариства з обмеженою відповідальністю «Бігбудкомпані» (далі - відповідач-2, ТОВ «Бігбудкомпані»), в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила суд: - стягнути з СП «Іберус-Київ» в дохід держави 360 936,37 грн. за нікчемним правочином за рахунок активів платника податків, в тому числі з усіх рахунків, знайдених державним виконавцем під час виконання судового рішення; - стягнути з ТОВ «Бігбудкомпані» в дохід держави 360 936,37 грн. за нікчемним правочином за рахунок активів платника податків, в тому числі з усіх рахунків, знайдених державним виконавцем під час виконання судового рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2012 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 р., в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2012 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 р. і направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач-1 в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом під час перевірки господарської діяльності СП «Іберус-Київ» щодо взаємозв'язків з ТОВ «Бігбудкомпані» виявлено порушення вимог статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» щодо належності витрат до складу валових витрат. При цьому, за результатами перевірки позивач дійшов до висновку, що правочин укладений між СП «Іберус-Київ» та ТОВ «Бігбудкомпані» порушує публічний порядок, оскільки спрямований на незаконне заволодіння майном (коштами) держави; правочин укладався з метою зниження об'єкту оподаткування податку на прибуток, несплати даного податку, що призвело до втрат дохідної частини Державного бюджету України, у зв'язку з чим, такий правочин відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним. На підставі висновків про нікчемність правочину податковий орган вважає, що кошти, отримані від такого правочину, підлягають стягненню в дохід держави.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступного.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Крім того, частиною другою цієї ж статті встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма пов'язує недійсність господарського зобов'язання з наступним: 1) невідповідністю його змісту вимогам закону; 2) наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства; 3) укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, між СП «Іберус-Київ» та ТОВ «Бігбудкомпані» був укладений усний договір на поставку масла, діелектрика, шлифленти, ножів.

Постачальником товарів - ТОВ «Бігбудкомпані» на адресу одержувача - СП «Іберус-Київ» надані документи, а саме: видаткова накладна № 17 від 24.04.2008 р., податкова накладна № 28 від 24.04.2008 р., видаткова накладна № 12 від 16.06.2008 р., податкова накладна № 12 від 16.06.2008 р., видаткова накладна № 2910.1 від 29.10.2008 р., податкова накладна № 2910.1 від 29.10.2008 р. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, зазначені документи містять всі передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реквізити та відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є документами, що підтверджують формування складу валових витрат.

В матеріалах справи наявні первинні документи, які є належним чином складеними та оформленими належним чином первинними бухгалтерськими документами та в силу приписів статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та фіксують факти здійснення господарських операцій.

При цьому, накладні за господарськими операціями здійсненими між відповідачами, копії яких наявні в матеріалах справи, оформлені у відповідності з вимогами пунктів 12-18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. № 165 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.1997 р. за № 233/2037, та вимогами Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 21.12.2010 р. № 969 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 р. за № 1401/18696, які були чинними у відповідних перевіряємих періодах, і містять всі обов'язкові реквізити.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що господарські операції між СП «Іберус-Київ» та ТОВ «Бігбудкомпані» мали реальний характер, діяльність відповідачів була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарських операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу про нікчемність укладеного відповідачами правочину.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте податковий орган цього обов'язку не виконав.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2012 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 р. у справі № 2а-9174/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко