Справа № 2а-4104/08/0570
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015р. м. Київ К/9991/87748/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),

суддів: Бутенка В.І.,

Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до Головного управління (далі - ГУ) охорони здоров'я Донецької обласної державної адміністрації (далі - ОДА), треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Станція швидкої медичної допомоги міста Донецька», Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Міська лікарня № 2 «Енергетик», Комунальна установа «Лікувально-профілактичний заклад «Центральна міська клінічна лікарня № 9 міста Донецька», про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання провести службове розслідування та надати інформацію, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 8 вересня 2008 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2011 року, -

в с т а н о в и в :

У січні 2008 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом, після уточнення якого 18 липня 2008 року, 21 липня 2008 року та 31 липня 2008 року, просив: визнати неправомірною бездіяльність ГУ охорони здоров'я Донецької ОДА з ненадання йому інформації щодо його лікування в повному обсязі; зобов'язати ГУ охорони здоров'я Донецької ОДА провести службове розслідування всіх випадків ненадання йому працівниками відповідача достовірної та своєчасної інформації стосовно його лікування в повному обсязі, надавши таку інформацію; визнати, що неправомірною бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду в сумі 50000 гривень, яку просив стягнути на його користь; призначити незалежну судово-медичну експертизу з метою оцінки якості та своєчасності діагностики його захворювання, якості, своєчасності і адекватності лікування, надання невідкладної медичної допомоги під час кардіологічних станів з 28 жовтня 2004 року по 10 травня 2005 року дійсним і уточненим діагнозам, а також нормативним медичним документам.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 8 вересня

2008 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2011 року, в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 8 вересня 2008 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2011 року і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Крім того, згідно з вимогами касаційної скарги позивач просить також скасувати ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2008 року та від 9 липня 2008 року, постановлені з окремих процесуальних питань, доводи відносно протиправності яких включені до касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 з 9 листопада 2004 року по 29 листопада 2004 року та з 20 грудня 2004 року по 21 січня 2005 року знаходився на лікуванні у Міській клінічній лікарні № 9 міста Донецька, а потім - в Міській лікарні № 2 «Енергетик». Незадоволений наданою медичною допомогою, у вересні 2005 року позивач звернувся до Донецької ОДА із заявою про проведення перевірки стосовно якості наданої йому медичної допомоги.

Вказана заява ОСОБА_2, а потім і наступні неодноразові звернення протягом 2006-2007 років, щодо незадовільного надання медичної допомоги під час лікування були розглянуті керівництвом відповідача, а також комісією ГУ охорони здоров'я Донецької ОДА із залученням обласних спеціалістів. Комісія встановила неналежне виконання професійних обов'язків медичними працівниками, зазначивши про те, що визначення ступеню їхньої провини та відповідальності є компетенцією правоохоронних органів, а не ГУ охорони здоров'я Донецької ОДА.

За результатами розгляду відповідачем звернень, позивачеві надані відповіді про висновки та заходи, вжиті на усунення виявлених недоліків, в межах компетенції вказаної вище комісії, а саме: начальнику Управління охорони здоров'я Донецької міської ради запропоновано притягнути до відповідальності осіб, які допустили порушення; проаналізувати якість роботи лікарсько-консультативної комісії Центральної міської клінічної лікарні № 9 міста Донецька, організацію ЕКГ-діагностики при невідкладних станах в поліклініці № 2 Центральної міської клінічної лікарні № 9 міста Донецька; проаналізувати роботу лікаря-кардіолога ОСОБА_4 та помилку в діагностиці захворювання ОСОБА_2 в кардіологічному відділенні Міської лікарні № 2 «Енергетик»; вжити заходів з недопущення діагностичних помилок у спеціалізованому відділенні; за результатами розгляду висновків комісії Управлінню охорони здоров'я Донецької міської ради вжити відповідних заходів.

Судами встановлено, що 4 липня 2006 року відбулась зустріч позивача з фахівцями Управління охорони здоров'я Донецької міської ради та депутатами міської ради, членами постійної комісії з питань охорони здоров'я, під час якої ОСОБА_2 надані роз'яснення з питань його лікування в міських лікарнях № 2 та № 9. Листом Управління охорони здоров'я Донецької ОДА від 10 липня 2006 року позивача було запрошено до управління для ознайомлення з документами комісійного розслідування. Листом від 13 липня 2006 року ОСОБА_2 повторно повідомлено про результати розгляду його звернень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач знайомився з матеріалами за наслідками розгляду його звернень, а саме: 26 березня 2007 року ОСОБА_2 отримав довідку комісійного розгляду свого звернення від 26 вересня 2005 року, що підтверджується його особистим підписом на цьому документі.

Крім того, за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 на особистому прийомі голови Донецької ОДА комісією незалежних спеціалістів обласної асоціації кардіологів була складена довідка від 26 березня 2007 року.

Згодом, 19 квітня 2007 року, позивач був запрошений на засідання комісії незалежних експертів-лікарів, що підтверджується листом відповідача та поштовим повідомленням про його вручення.

Листом ГУ охорони здоров'я Донецької ОДА від 12 грудня 2007 року ОСОБА_2 в черговий раз був проінформований про перевірку обставин щодо якості проведеного лікування.

Вважаючи вжиті заходи щодо розгляду звернень недостатніми, а бездіяльність відповідача - неправомірною, ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на допущені ГУ охорони здоров'я Донецької ОДА порушення статті 34 Конституції України, статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» від 19 листопада 1992 року № 2801-XII (далі - Закон № 2801-XII), статті 9 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII), статей 1, 7 Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до змісту положень статті 6 Закону № 2801-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) кожний громадянин України має право на охорону здоров'я, що передбачає, серед іншого кваліфіковану медико-санітарну допомогу, достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров'я і здоров'я населення, відшкодування заподіяної здоров'ю шкоди; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров'я.

За приписами статті 39 Закону № 2801-XII лікар зобов'язаний пояснити пацієнтові в доступній формі стан його здоров'я, мету запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, в тому числі наявності ризику для життя і здоров'я. Пацієнт має право знайомитися з історією своєї хвороби та іншими документами, що можуть слугувати для подальшого лікування. В особливих випадках, коли повна інформація може завдати шкоди здоров'ю пацієнта, лікар може її обмежити. В цьому разі він інформує членів сім'ї або законного представника пацієнта, враховуючи особисті інтереси хворого. Таким же чином лікар діє, коли пацієнт перебуває в непритомному стані.

Статтею 9 Закону № 2657-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Кожному громадянину забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно підпунктів 5 та 24 пункту 4 Типового положення про управління охорони здоров'я обласної, Севастопольської міської державної адміністрації та Головного управління охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2000 року № 1845 (чинного на час виникнення спірних відносин), управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює на основі галузевих медичних стандартів контроль за якістю та обсягом медико-санітарної допомоги, що надається закладами охорони здоров'я всіх форм власності, забезпечує у визначений законом термін розгляд звернень громадян та їх об'єднань, здійснює контроль за цією роботою в закладах охорони здоров'я.

Судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що відповідачем неодноразово створювались комісії з розгляду звернень позивача, ОСОБА_2 надавалась вичерпна інформація щодо перевірки його лікування та стану здоров'я; розгляд звернень позивача здійснювався у відповідності до положень Закону № 393/96-ВР. При цьому зібраними у справі матеріалами підтверджується, що відповідачем було забезпечено особисту участь заявника під час розгляду його звернень, ознайомлення з матеріалами перевірок, отримання листів та довідок про результати розглядів звернень і проведених перевірок, повідомлення про вжиті заходи в порядку та строки, визначені чинним законодавством України, що регулює спірні відносини.

Проаналізувавши положення законодавства України, про порушення яких вказує ОСОБА_2 в своїй позовній заяві, з урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність дій ГУ охорони здоров'я Донецької ОДА та дотримання останнім викладених вище положень чинного законодавства під час розгляду звернень позивача.

Враховуючи висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність порушень законодавства в діях відповідача, підстав для стягнення моральної шкоди немає.

Оцінюючи доводи касаційної скарги в частині постановлених Донецьким окружним адміністративним судом ухвал від 25 (21) лютого 2008 року та від 9 липня 2008 року, суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 (21) лютого 2008 року про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Станція швидкої медичної допомоги міста Донецька».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 9 липня 2008 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Центральну міську клінічну лікарню № 9 міста Донецька та Міську лікарню № 2 «Енергетик» міста Донецька.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 9 липня 2008 року позивачеві відмовлено в призначенні комплексної комісійної судово-медичної експертизи.

Суд апеляційної інстанції вірно погодився з висновком суду першої інстанції щодо необхідності залучення до участі у цій справі в якості третіх осіб вказані заклади, оскільки розгляд справи міг вплинути на права та обов'язки зазначених учасників процесу, і правильно вказав на відсутність підстав для призначення судово-медичної експертизи.

Згідно частини другої статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії розгляду і вирішення справи.

В матеріалах справи знаходяться письмові клопотання позивача про залучення третіх осіб та призначення судово-медичної експертизи, які були вирішені судом першої інстанції в порядку статті 53 та статей 81, 133, 160 КАС України.

Виходячи зі змісту частини другої статті 53 КАС України та враховуючи, що питання, порушені позивачем у його зверненнях, стосувалися надання повної та достовірної інформації про його лікування у вказаних вище медичних закладах, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши доводи касаційної скарги з цього питання, вважає залучення третіх осіб для участі у справі обґрунтованим, оскільки висновки у справі могли вплинути на їх права і обов'язки.

У відповідності до частини першої статті 81 КАС України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу.

Враховуючи предмет спору та встановлені у справі обставини, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для призначення комплексної комісійної судово-медичної експертизи, оскільки згідно із заявленими позовними вимогами позивач просить перевірити правомірність дій ГУ охорони здоров'я Донецької ОДА під час розгляду його звернень відповідно до положень Закону № 393/96-ВР та Закону № 2657-XII.

Відповідно до частини третьої статті 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів попередніх інстанцій постановлені з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться лише до незгоди з такими, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 8 вересня 2008 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління охорони здоров'я Донецької обласної державної адміністрації про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання провести службове розслідування та надати інформацію, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис) І.В. Штульман
Судді (підпис)В.І. Бутенко
(підпис)М.М. Олексієнко