Справа № 757/27947/14-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді: Старової Н.Е.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 на постанову та на ухвалу Печерського районного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання перевести на інший вид пенсії, поновити пенсійні виплати в розмірі 1300 грн. (з урахуванням уточнень).

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19.11.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

19.11.2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про роз'яснення вищевказаної постанови.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22.12.2014 року відмовлено в задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся з апеляційними скаргами, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені постанову та ухвалу суду, та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційні скарги, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явились до судового засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач з 20.09.1999 року отримував пенсію по інвалідності, і 19.11.2012 року звернувся до управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. Його заява була задоволена рішенням управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва №163263 від 19.01.2013 року, позивача з 19.11.2012 переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Нарахована сума пенсії за віком позивача не влаштувала, а тому він звернувся до суду про скасування рішення УПФ в Солом'янському районі м. Києва №163263 від 19.01.2013, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду 07.11.2013 року його вимоги у цій частині були задоволені. Згідно рішення суду нараховану пенсію позивача було переглянуто УПФ України в Солом'янському районі, та встановлено в розмірі 1049 грн., згідно розпорядження №163263 від 16.01.2014 року.

Як зазначив позивач в суді апеляційної інстанції, він звертався до суду з позовними вимогами про незаконне позбавлення його пенсії у розмірі 1300 грн. з вини співробітників ПФ України (Кравчука В.О., Папіленкової Т.О., Бугай Ю.М.), а позовну заяву від 30.09.2014 року (а.с.1-6) він анулював.

Виходячи із заявлених вимог, та досліджених матеріалів справи, суд встановив, що позивач ніколи не отримував пенсію у сумі 1300 грн., що він не заперечував при апеляційному розгляді справи. А постанова Київського апеляційного адміністративного суду 07.11.2013 року, як було зазначено вище, - виконана управлінням Пенсійного фонду України в Солом'янському районі, що підтверджується рішенням №163263 16.01.2014 року (а.с.207).

Проте відповідно до п.4 розділу XV прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Виходячи з вказаних положень, позивачу не підлягає виплата пенсії за інвалідністю, оскільки вона складає 1049 грн., а за віком - 1099,93 грн., яка є більшою та підлягає до виплати позивачу згідно з законом. А отже, суб'єкт владних повноважень відповідно до вищевказаних положень не має права виплачувати пенсію у меншому розмірі (за інвалідністю), ніж той, який йому належить (за віком).

Стосовно іншої частини вимог, то колегія суддів зазначає, що Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, затвердженого постановою правління ПФ України від 30.04.2002 року №8-2, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок), виплачує та здійснює підготовку документів для їх виплати управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Враховуючи викладене, дані повноваження покладено на територіальні органи ПФ України, а в даному випадку на управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі міста Києва, на обліку якого значиться позивач.

Вимоги позивача жодним чином не стосуються відповідача, оскільки розгляд таких вимог не відноситься до його компетенції, та не є його обов'язком згідно чинного законодавства.

Відповідач правомірно діяв у межах своєї компетенції згідно ч.2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,

Відповідач належно, своєчасно та у відповідності до норм закону відповідав позивачу на його заяви в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог апелянта про бездіяльність посадових осіб ПФУ, враховуючи функції, покладені на відповідача та зміст заявлених вимог позивача, однак, резолютивна частина постанови не конкретизує те, у задоволенні яких позовних вимог позивачу відмовили, тому постанова підлягає скасуванню.

Стосовно оскарження позивачем ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22.12.2014 року, якою відмовлено в у задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення, судова колегія не знаходить мотивованих доводів в підтвердження апеляційних вимог позивача, оскільки згідно ч.1 ст.170 КАС України, суд роз'яснює судове рішення у випадку, якщо воно є незрозумілим. При дослідженні мотивувальної частини постанови Печерського районного суду міста Києва від 19.11.2014 року не встановлено жодних суперечностей чи посилань в рішенні, які б ускладнювали розуміння чи робили його неможливим, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні такої заяви.

Стосовно заявлених при апеляційному розгляді справи доводів стосовно того, що внаслідок вказаних порушень позивач позбавлений засобів до існування, колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять підтвердження того, що ОСОБА_2 неодноразово запрошувався на прийом до УПФ України в Солом'янському районі для поновлення виплати пенсії в зв'язку з тривалим неотриманням коштів, що підтверджується запрошеннями №3150/06, №2875/06, датованими березнем 2014 року та лютим 2015 року (а.с.209, 210). А тому, приходить до висновку, що скрутне матеріальне становище, на яке вказує апелянт зумовлено його власними діями з неотримання належних йому сум пенсії протягом більше, ніж двох років.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів позивача, та зазначає про відсутність обгрунтованих доказів, які можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційних скарг.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі на ухвалу суду, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, постанову суду, відповідно до ст.202 КАС України - скасувати.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 198, 199, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_2 відмовити, та ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22.12.2014 року залишити без змін.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 19.11.2014 року скасувати, та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог до Пенсійного фонду України про бездіяльність посадових осіб, що стосується не скасування рішення управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва №163263 від 19.01.2013 року, та відновлення порушеного права на отримання пенсії в розмірі 1300 грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.