Справа № 367/7641/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Київ К/800/19855/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 06.11.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Бучанської міської ради про оскарження дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Бучанської міської ради Київської області та просив визнати протиправними дії Бучанської міської ради Київської області щодо прийняття рішення №1080/2-37-VІ від 28.02.2013 року про відмову в задоволенні клопотання щодо виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 0,10 га в межах м. Буча; скасувати рішення Бучанської міської ради Київської області №1080/2-37-VІ від 28.02.2013 року; зобов'язати Бучанську міську раду Київської області винести на засідання чергової сесії Бучанської міської ради та розглянути подане позивачем клопотання про виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 0,10 га в межах м. Буча у відповідності з нормами чинного законодавства; зобов'язати Бучанську міську раду Київської області відшкодувати на користь позивача шкоду, завдану протиправними діями в розмірі 5400,00 грн.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 06.11.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 року, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_3 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.01.2013 року позивач звернувся з клопотанням до Бучанської міської ради Київської області про надання йому безоплатно у власність земельної ділянки, просив визначити без його погодження та виділити земельну ділянку орієнтовним розміром до 0,10 га в межах м. Буча Київської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Бучанською міською радою Київської області було винесено рішення № 1080/2-37-VI від 28.02.2013 року, яким відмовлено ОСОБА_3 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в м. Буча.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Тобто, за змістом наведеної норми, законодавча вимога щодо зазначення на графічних матеріалах бажаного місця розташування земельної ділянки адресована особі, яка заявила клопотання про надання земельної ділянки.

Крім того, законодавство не містить положень, що до обов'язків місцевої ради належить визначення без погодження заявника місця розташування земельної ділянки.

З огляду на зазначене та оскільки відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у місцевої ради відсутня можливість визначати без погодження заявника клопотання про надання земельної ділянки місце розташування земельної ділянки.

Як встановлено, позивач просив місцеву раду виділити йому земельну ділянку, визначивши її без погодження з ним.

Отже, позивач не дотримався вимог частини 6 статті 118 Земельного Кодексу України щодо зазначення на графічних матеріалах бажаного місця розташування земельної ділянки.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного Кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У спірних правовідносинах відсутні підстави для висновку про відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, оскільки бажане місце розташування заявником клопотання не було позначено на графічних матеріалах.

Отже, відповідач, приймаючи рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, постанову Ірпінського міського суду Київської області від 06.11.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: