Справа № 2а-8704/11/1370
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Справа № 9104/112635/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2012 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова про визнання недійсним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова в якому просив визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 14.04.2011 року №/0, від 14.04.2011 року №/0, від 05.07.2011 року №/0.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2012 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова від 14.04.2011 року №/0, від 14.04.2011 року №/0, від 05.07.2011 року №/0.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом неповно з'ясовано обставини справи, а постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства СПД-ФО ОСОБА_1 за період з 01.01.2008 р. по 31.12.2010 р., про що складено акт від 29.03.2011 р. №754/17- 323/НОМЕР_1, згідно якого податковим органом встановлено, що в порушення ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва», ст.13, ст.14 Декрету КМ України «Про прибутковий податок з громадян», п.п.9.12.1 п.9.12 ст.9, п.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2008 рік в сумі 3349,41 грн. та в порушення п.п.2.31 п.2.3 ст.2, п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.9.3, п.9.4 ст.9, п.10.1, п.10.2 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість» занижено податок на додану вартість на загальну суму 88684,79 грн. На підставі вказаного акта перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 14.04.2011 р. №/0, яким збільшено грошове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 3349,41 грн. (основний платіж), №/0, яким збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 1 10855,99 грн. (основний платіж - 88684,79 грн., штрафна (фінансова) санкція - 22171,20 грн.). Рішенням ДПА у Львівській області про результати розгляду скарги від 01.07.2011 р. №18061/10/25-005/1381 донараховано 3910 грн. штрафної (фінансової) санкції по податку на додану вартість відповідно до п.120.1 ст.120 Податкового Кодексу України. На підставі вказаного рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова винесено податкове повідомлення-рішення від 05.07.2011 р. №/0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в сумі 3910,00 грн.

Згідно матеріалів справи, за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2010 року по 30 червня 2010 року СПД-ФО ОСОБА_1 здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування відповідно до Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», і в податкову інспекцію подавав звіти суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку. В процесі проведення перевірки встановлено, що позивачем у IV кварталі 2008 року було досягнуто обсяг виручки від реалізації товарів більший ніж 500 тис грн. Сума перевищення дозволеної межі, встановленої ст. 1 Указу Президента України від 03.07.98 №727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», відповідно до записів, здійснених у книзі обліку доходів і витрат суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи, яка застосовує спрощену систему оподаткування обліку та звітності на 2008 рік склала 22329,39 грн.

СПД-ФО ОСОБА_1, здійснюючи діяльність на підставі свідоцтва платника єдиного податку на спрощеній системі оподаткування, перевищив обсяг виручки 500 тис. грн., сума перевищення в 2008 році становила 22329,39 грн.

При здійсненні оптової торгівлі промисловими товарами 27.10.2008 р. позивач перевищив граничну суму, визначену ст.1 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва». В порушення п.9.4 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» платник не подав заяви до ДПІ у Залізничному районі м. Львова у термін до двадцяти календарних днів з моменту перевищення 500000 грн., в результаті чого особа, яка не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

У разі порушення вимог ст.1. Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 р. №727, зокрема перевищення обсягу перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за календарний рік понад 500 тис.грн., платник єдиного податку згідно з ст.5 цього Указу повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), зі сплатою податку з доходів фізичних осіб за правилами, встановленими IV розділом Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян». Такий перехід платник повинен здійснити самостійно, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу) шляхом подання до податкового органу за його податковою адресою податкової декларації за наслідками звітного кварталу, наступного за тим, в якому виникло перевищення виручки. Подати декларацію необхідно протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (ст.14 Декрету).

Згідно з п.п.9,12.2 п.9.12 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності отримує інші доходи, ніж визначені у п.п.9.12.1 цього пункту (одержаних не за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, тобто не згідно з нормами Указу №727), то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом. Згідно з п.п.4.2.8. п.4.2 ст.4 вказаного Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу, який входить до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або був нарахований податковим органом згідно із законом.

Згідно з ст. 13 Інструкції Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 р. №12, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 09.06.1993 р. №64 (із змінами та доповненнями), та ст.13 ДКМУ від 26.12.1992 р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (із змінами та доповненнями), оподаткуванню підлягають доходи, одержані за звітний податковий період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

Відповідно до ст.13, ст.14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (із змінами та доповненнями) та Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю» загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» загальний річний оподаткований дохід складається із суми загальних місячних оподаткованих доходів звітного року, а також іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного року. Відповідно до п.п.8.1.3 п.8.1 ст.8 вказаного Закону якщо згідно з нормами цього Закону окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню при їх нарахуванні чи виплаті, то платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку.

Згідно з п.5.1 ст.5. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі-валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, відповідно до ст. 13, ст. 14 розділу IV ДКМУ «Про прибутковий податок з громадян» та Інструкції «Про оподаткування доходів осіб від зайняття підприємницькою діяльністю».

При винесенні оскаржуваної постанови судом не враховано того, що позивач не представив до перевірки документів, які підтверджують суму валових витрат, пов'язаних з одержанням виручки, що перевищує 500 тис. грн. у 2008 році. Таким чином, приймаючи оскаржувану постанову судом порушено ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», відповідно до якої витрати мають бути документально підтвердженими та безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Отже, суму витрат, пов'язану з одержанням доходу, було розраховано за нормами витрат згідно з додатком 6 до Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від заняття підприємницькою діяльністю, затвердженого наказом ГДПІ України від 21.04.1993 р. №12, тобто в розмірі - 25 відсотків від одержаного доходу (29772.52*25%=7443,13).

Крім того апелянт зазначає, що відповідно до п. 1.3 ст.1 Закону України Про податок на додану вартість» платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку. що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України. Відповідно до п.2.1 ст.2 вказаного Закону платником податку є будь-яка особа, яка: а) здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм, добровільним рішенням як платник цього податку; б) підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; в) імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті.

Згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України» від 16,03.2000 р. №507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 03.07.1998 р. №727» у разі подання заяви про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, передбаченої ч.7 ст.4 Указу, суб'єкт малого підприємництва, який до переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності не був зареєстрований платником податку на додану вартість, реєструється платником податку на додану вартість у порядку, визначеному законодавством.

Відтак, приймаючи оскаржувану постанову судом порушено п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість» у відповідності до якого особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

У відповідності до п.п.7.8.1 п.7.8 ст.7 вказаного Закону податковим періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Законом, календарний квартал, з урахуванням того, що якщо особа реєструється платником податку з дня іншого, ніж перший день календарного місяця, першим податковим періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця. Згідно п.9.3 ст.9 вказаного Закону особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання). Форма заяви про реєстрацію визначається у порядку, визначеному центральним податковим органом. Дані з реєстру платників податку підлягають оприлюдненню в порядку, визначеному центральним податковим органом. Згідно п.9.4 ст.9 згаданого вище Закону особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових платежів), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п.9.5 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» заява про реєстрацію направляється на адресу податкового органу з повідомленням про вручення або вручається особисто представником такої особи службовій особі податкового органу. Податковий орган зобов'язаний видати заявнику (відправити поштою) свідоцтво про податкову реєстрацію такої особи протягом десяти днів від дня отримання реєстраційної заяви. Як встановлено п.9.6 ст.9 вказаного Закону з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу, зокрема, особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Отже, з. врахуванням наведеного, судом порушено п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України, відповідно до якого неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Отже, штрафна (фінансова) санкція за неподання податкових декларацій по податку на додану вартість за лютий-грудень 2009 року та січень-грудень 2010 року повинна становити 3910 грн.

Відповідно до п. 123.1 ст.123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи вище викладене просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2012 р. та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеля скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2008р. по 31.12.2010р., за результатами якої складено акт перевірки №754/17-323/НОМЕР_1 від 29.03.2011р., на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 14.04.2011р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем з податку з доходів фізичних осіб в сумі 3349,41 грн., та податкове повідомлення-рішення №/0 від 14.04.2011р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 110855,99 грн., з яких 88684,79 грн. - основний платіж, та 22171,20 грн. - штрафна санкція. В порядку адміністративного оскарження рішенням ДПА у Львівській області від 01.07.2011р. №18061/10/25-005/1381 податкові повідомлення-рішення, прийняті ДПІ в Залізничному районі м. Львова, залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення. Крім того, 05.07.2011р. ДПІ в Залізничному районі м. Львова на підставі згаданого акту перевірки №754/17-323/НОМЕР_1 від 29.03.2011р. та рішення ДПА у Львівській області від 01.07.2011р. №18061/10/25-005/1381 прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.07.2011р. №/0, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 3910 грн.

Згідно акту перевірки, відповідачем встановлено, що позивачем допущені порушення ст.1 Указу Президента України від 03.07.1998р. «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва» та постанову КМУ №507 від 16.03.2000р. «Про роз'яснення Указу Президента України від 03.07.1998р., ст.13, 14 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з доходів громадян», ст. 13, 14 Інструкції «Про оподаткування Доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», п.п. 9.12.1 п.9.12 ст.9, п.1 ст. Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та відповідно до п.7.1 ст.7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2008р. в сумі 3349,41грн., а також п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.9.3, 9.4 ст.9. п.п. «а» п.10.1, 10.2 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено зарахування та сплату ПДВ за 2009р., 2010р. в сумі 88684,79 грн. Підставою для такого висновку відповідача було те, що ОСОБА_1, як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, у 4-му кварталі 2008 року перевищив обсяг виручки 500 тис. грн., та не включив суму перевищення до складу загального оподатковуваного доходу, що відповідно до вимог Декрету КМУ «Про прибутковий податок з доходів громадян» №13-92 від 26.12.1992 р. оподатковується за ставкою 15%. Відтак, підприємець зобов'язаний був зареєструватись як платник ПДВ протягом 20 календарних днів, у зв'язку з чим порушив вимоги Указу Президента України від 03.07.1998р. «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва».

Судом першої інстанції у даній спірній ситуації з'ясовано, що у 2008р. підприємцем задекларовано валовий дохід в розмірі 529772,52 грн., а саме у 4 кварталі 2008р. ФОП ОСОБА_1 перевищив обсяг виручки 500000 грн. Сума такого перевищення склала 22329,39 грн. Починаючи з 01.01.2009р. позивач перейшов на загальну систему оподаткування і перебував на ній до 31.03.2010р. У 2009 році підприємцем задекларовано валовий дохід у 0 грн., у 2010р. - 443423,97 грн.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9), встановлено, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту. Відповідно оподаткування суб'єктів малого підприємництва платників єдиного податку, здійснюється відповідно до вимог Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98. Згідно ст.1 вказаного Указу Президента України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва: фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Згідно ст.5 згаданого Указу у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до п.5 Постанови КМУ від 16.03.2000р. №507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. на суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб не поширюються вимоги розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. «Про прибутковий податок з громадян» (у частині доходів від провадження підприємницької діяльності, що здійснюється відповідно до зазначеного Указу). Відповідно до ст. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема, податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків та податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

З огляду на це, суд першої інстанції вважав, що оскільки законодавством не визначено обов'язковості оподаткування суми перевищеного доходу підприємця, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, то відповідачем не правомірно зроблено висновок про порушення позивачем вимог Декрету КМУ «Про прибутковий податок з доходів громадян», оскільки дія Декрету на господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 не поширюється.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Згідно матеріалів справи позивачем у IV кварталі 2008 року було досягнуто обсяг виручки від реалізації товарів більший ніж 500 тис грн. Сума перевищення дозволеної межі, встановленої ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», відповідно до записів, здійснених у книзі обліку доходів і витрат суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи, яка застосовує спрощену систему оподаткування обліку та звітності на 2008 рік склала 22329,39 грн.

СПД-ФО ОСОБА_1, здійснюючи діяльність на підставі свідоцтва платника єдиного податку на спрощеній системі оподаткування, перевищив обсяг виручки 500 тис. грн. у IV кварталі 2008 року, сума такого перевищення становила 22329,39 грн.

Колегія суддів зазначає, що у разі порушення вимог ст.1. Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 р. №727, в тому числі, перевищення обсягу перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за календарний рік понад 500 тис.грн., платник єдиного податку згідно з ст.5 цього Указу повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), зі сплатою податку з доходів фізичних осіб за правилами, встановленими IV розділом Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян». Такий перехід платник повинен здійснити самостійно, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу) шляхом подання до податкового органу за його податковою адресою податкової декларації за наслідками звітного кварталу, наступного за тим, в якому виникло перевищення виручки. Подати декларацію необхідно протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (ст.14 Декрету).

Згідно з п.п.9,12.2 п.9.12 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності отримує інші доходи, ніж визначені у п.п.9.12.1 цього пункту (одержаних не за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, тобто не згідно з нормами зазначеного вище Указу Президента України №727), то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом. Згідно з п.п.4.2.8. п.4.2 ст.4 вказаного Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу, який входить до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або був нарахований податковим органом згідно із законом.

Згідно з ст. 13 Інструкції Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 р. №12, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 09.06.1993 р. №64 (із змінами та доповненнями), та ст.13 Декрету КМУ від 26.12.1992 р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (із змінами та доповненнями), оподаткуванню підлягають доходи, одержані за звітний податковий період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи. Відповідно до ст.13, ст.14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (із змінами та доповненнями) та Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю» загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» загальний річний оподаткований дохід складається із суми загальних місячних оподаткованих доходів звітного року, а також іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного року. Відповідно до п.п.8.1.3 п.8.1 ст.8 вказаного Закону якщо згідно з нормами цього Закону окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню при їх нарахуванні чи виплаті, то платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку. Згідно з п.5.1 ст.5. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі-валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, відповідно до ст. 13, ст. 14 розділу IV Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян» та Інструкції «Про оподаткування доходів осіб від зайняття підприємницькою діяльністю».

При вирішенні даного спору судом не враховано того, що позивач ні під час перевірки, ні в суді як першої так і апеляційної інстанції не представив доказів, які підтверджують суму валових витрат, пов'язаних з одержанням виручки, що перевищує 500 тис. грн. у 2008 році, а відтак з урахуванням положень ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», відповідно до якої витрати мають бути документально підтвердженими та безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу, податковим органом правильно було розраховано за нормами витрат згідно з додатком 6 до Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від заняття підприємницькою діяльністю, затвердженого наказом ГДПІ України від 21.04.1993 р. №12, тобто в розмірі - 25 відсотків від одержаного доходу (29772.52*25%=7443,13).

Тому колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідача № /0 від 14.04.2011 року винесено обґрунтовано.

Розглядаючи спір судом першої інстанції встановлено, що згідно листа ДПІ в Житомирській області від 29.06.2011р. №1399/10/31-039 приватного підприємця ОСОБА_1, повідомлено, що платники єдиного податку не є платниками ПДВ з операцій з постачання товарів та послуг, місце надання яких розташоване на митній території України, за винятком ПДВ, що сплачується юридичними особами, які обрали ставку оподаткування 6%. Враховуючи зміни, які внесені до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року №507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. №727» постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1196 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 р. №507», фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку не можуть бути платниками ПДВ при здійсненні операцій з постачання товарів та послуг, місце надання яких розташоване на митній території України.

При цьому судом першої інстанції вірно вказано, що згідно п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Згідно декларацій про доходи за 2009р., що містяться у матеріалах справи, ФОП ОСОБА_1, перебуваючи на загальній системі оподаткування, не здійснював господарської діяльності, відтак, не отримував від неї доходів, і відповідно 15.03.2010р. ним подано заяву до ДПІ в Залізничному районі м. Львова про право на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку і звітності та отримано Свідоцтво про сплату єдиного податку від 01.04.2010р. Серії НОМЕР_2, тобто починаючи з 01.04.2010р. позивач перебував на спрощеній системі оподаткування.

З урахуванням цього, суд першої інстанції правильно вважав, що оскільки позивач, перебуваючи на загальній системі оподаткування, не отримував доходу, що перевищує 300 000 гривень протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно, то він не підлягав обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість.

При цьому судом вірно враховано, що згідно Листа ДПА України від 14.01.2009р. №513/7/16-1517-08 реєстрація латником податку на додану вартість особи, яка, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та сплачуючи єдиний податок, перевищила обмеження щодо обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік, здійснюється на підставі заяви, яка повинна бути подана такою особою до органу державної податкової служби не пізніше: ніж за п'ятнадцять днів до початку наступного звітного (податкового) періоду (кварталу), у якому відбулося перевищення, якщо перевищення відбулося у першому або другому місяці звітного періоду (кварталу); двадцятого календарного дня після закінчення звітного періоду (кварталу), якому відбулося перевищення, якщо перевищення відбулося у третьому місяці звітного періоду (кварталу).

Відповідно до пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» особа, що не надсилає таку заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. Відповідно до підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник додатків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Враховуючи зазначене, а також те, що до дати реєстрації платником податку на додану вартість, суд підставно зазначив, що особа (у тому числі і несвоєчасної реєстрації) не має права на подання податкової декларації, то штрафні санкції, передбачені підпунктом 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 вище зазначеного Закону за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість фізичною особою - підприємцем, який не подав до органу податкової служби заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість, не застосовуються.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до підставного висновку, що відповідачем неправомірно зроблено висновок про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість» та неправомірно застосовано фінансову санкцію за неподання податкових декларацій з ПДВ.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що судом допущено при вирішенні спору норм матеріального права, тому постанову суду в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 14.04.2011 року слід скасувати і в цій частині задоволенні позову відмовити, у решті постанову суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 202, ст.205, ст.207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова - задовольнити частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2012 року у справі № 2а-8704/11/1370 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 14.04.2011 року скасувати і в цій частині задоволенні позову відмовити.

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2012 року у справі № 2а-8704/11/1370 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови виготовлений 03.04.2015 року