Справа № 815/4689/13-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4689/13-а

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Яковлева Ю.М.,

Коваля М.П.,

при секретарі судового засідання Худик С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Інтеркрайк» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Інтеркрайк» до Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області за участю третьої особи Державної казначейської служби України та прокуратури Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання здійснити повернення коштів, надмірно сплачених до бюджету,

В С Т А Н О В И Л А :

21.06.2013р. приватне підприємство «Інтеркрайк» (далі - ПП «Інтеркрайк») звернулося з адміністративним позовом до Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - ГУ ДКСУ в Одеській області), в якому просило визнати протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету мита у сумі 1 675 446,57 грн. та ПДВ в розмірі 8 316 454,41 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при митному оформленні товарів, які поставлялись позивачу на виконання умов контрактів, укладених: 15.08.2007р. та 28.11.2007р. з компанією RIVERBERG VENTURES LLP., Англія (№ IN-RIV/07 та № Р-1R/07), 15.05.2008р. з компанією FEDMAX LIMITED, Нова Зеландія (№ FL-INT/02), 15.08.2005р. з компанією ANTECH TRADE ELECTRONICS LIMITED, Гонг-Конг, Китай (№ КА-15/2005), позивачем сплачено мито та ПДВ з митної вартості поставленого товару, зазначеної у гр.45 митних декларацій (за третім та шостим методом), яка скоригована на усну вимогу митного органу та склала 50 009 801,88 грн., в той час як загальна фактурна вартість товару за договором, зазначена у гр.42 митних декларацій склала 10 102 627,40 грн. Необґрунтоване збільшення ціни товару призвело до переплати мита у сумі 1 675 446,57 грн. та ПДВ в розмірі 8 316 454,41 грн., всього на загальну суму 9 991 900,98 грн. Позивач зазначає, що Південна митниця, як орган, на який покладено обов'язок визначити правильність обчислення митної вартості, не проконтролювала те, що платежі до бюджету були сплачені з митної вартості, визначеної за третім та шостим (резервним) методом, яка документально та нормативно не підтверджується. До митних декларацій позивачем надані інвойси, які підтверджуються вартість товару за ціною договору, тобто за першим методом. Протягом 2011-2012рр. позивач неодноразово звертався до Південної митниці із заявами про повернення надмірно сплачених коштів, однак відповідь на звернення не отримав. Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь надмірне сплачене мито та ПДВ, яке зараховано до бюджету.

Представники відповідачів позов не визнали, зазначаючи, що митна вартість товару визначена декларантом - ПП «Інтеркрайк» самостійно, відповідала рівню митної вартості на аналогічні та подібні товари. Будь-яких дій щодо визначення ціни товару Південна митниця не здійснювала. Наведене спростовує доводи позивача про переплату митних платежів та податків, в зв'язку з чим відсутні підстави для повернення йому надмірно сплачених коштів. На підставі викладеного, представники відповідачів просили у позові відмовити.

Представник прокуратури м.Одеси, допущений до участі у справі, також заперечував проти позову.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи наступні обставини.

ПП «Інтеркрайк» зареєстровано як юридична особа виконкомом Іллічівської міської ради Одеської області 21.06.2002р. Видами діяльності позивача є в т.ч. неспеціалізована оптова торгівля (т.1 а.с.34-45).

15.08.2007 року між ПП «Інтеркрайк» (покупець) та компанією RIVERBERG VENTURES LLP., Англія (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № IN-RIV/07 на поставку товарів згідно із специфікацією та інвойсами на загальну суму поставки у розмірі 5000000 доларів США (т. 3 а.с. 243-250, т. 4 а.с. 1-3).

28.11.2007 року між ПП «Інтеркрайк» (покупець) та компанією RIVERBERG VENTURES LLP., Англія (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № Р-1R/07 на поставку товарів згідно із інвойсами на загальну суму поставки у розмірі 5000000 доларів США (т. 4 а.с. 4-10).

15.05.2008 року між ПП «Інтеркрайк» (покупець) та компанією FEDMAX LIMITED, Нова Зеландія, (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № FL-INT/02 на поставку товарів згідно із інвойсами на загальну суму поставки у розмірі 5000000 доларів США (т. 4 а.с. 11-19).

15.08.2005 року між ПП «Інтеркрайк» (покупець) та компанією ANTECH TRADE ELECTRONICS LIMITED, Гонг-Конг, Китай, (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № КА-15/2005 на поставку товарів згідно із специфікацією та інвойсами на загальну суму поставки у розмірі 500000 доларів США (т. 4 а.с. 20-28).

На виконання умов вищезгаданих контрактів контрагентами позивача протягом 2008 року здійснювалась поставка товарів на митну територію України на підставі відповідних інвойсів, з приводу митного оформлення яких декларантом ПП «Інтеркрайк» складались та в установленому законодавством порядку подавались для митного оформлення відповідні вантажні митні декларації (т. 1 а.с. 14-250; т. 2 а.с. 1 - 250, т. 3 а.с. 1 - 241).

В зазначених вантажних митних деклараціях митна вартість визначена позивачем за третім та шостим методом декларації, відповідно до яких задекларовані товари, поставлені йому згідно вищезазначених інвойсів, про що докладно зазначено в постанові суду першої інстанції.

Фактурна вартість товарів згідно інвойсів зазначена у митних деклараціях (гр..22,42) та складає 10 102 627,40 грн. Митна вартість товарів в цих деклараціях зазначена згідно третього та шостого методу визначення митної вартості та склала 50 009 801,88 грн., що не оспорюються сторонами.

05.07.2011р., 03.02.2012р., 01.08.2012р. (вихідні №05-07/1, 03-02/2, 01-08/3) позивач звернувся до Південної митниці із заявами про повернення надмірно сплачених мита та ПДВ. Проте, відповідачем не було здійснено заходів щодо повернення позивачу надмірно сплачених коштів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з самостійного визначення позивачем митної вартості товару, методу її визначення та самостійного здійснення коригування цієї вартості без втручання митних органів, встановлення Південною митницею під час митного оформлення зазначених товарів відповідності заявленої митної вартості рівню вартості заявлених до митного оформлення товарів, відсутності рішень митного органу про відмову у прийнятті митної декларації для митного оформлення та відсутності належних доказів на підтвердження правових підстав для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Крім того, суд вважав, що оскільки митним органом у встановленому порядку не прийнятий висновок про повернення платнику податків надміру сплачених мита та податку на додану вартість, неприпустимо підміняти судом функцій митного органу в частині стягнення коштів з бюджету.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статті 260 МК України (2002р.), який діяв під час митного оформлення товару, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу, яким також встановлюються методи визначення митної вартості зазначених товарів та умови їх застосування.

Згідно зі статтею 262 МК митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Статтею 249 МК передбачено, що митні органи самостійно визначають митну вартість на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари лише за відсутності підтверджувальних документів, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості.

Як встановлено судом першої інстанції, вантажні митні декларації, за якими протягом 2008р. року позивачу надійшов товар, були заповнені декларантом та подані до митного органу для здійснення митного оформлення товарів.

За приписами ст.90 МК України, посадові особи митних органів не мають права заповнювати митну декларацію, змінювати чи доповнювати відомості, зазначені в митній декларації, за винятком внесення до неї відомостей, що належать до компетенції митних органів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Південною митницею рішення по визначенню митної вартості товару, як це визначено ч.6 ст.86 МК України, не приймались. Позивачем не заперечується факт самостійного визначення в ВМД числового значення митної вартості товару, методу визначення митної вартості та коригування митної вартості. Разом з тим, позивач зазначає, що такі дії були обумовлені вимогою митного органу здійснити відповідне коригування митної вартості.

Оцінюючи позовні вимоги, як необґрунтовані, судова колегія зазначає, що усної відмови в прийнятті митних декларацій Митний Кодекс України не передбачає. В ході розгляду справи позивачем не доведено існування рішення Південної митниці про визначення митної вартості товару.

Згідно з частиною восьмою статті 264 МК декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду.

Аналіз вищенаведеного дає підстав для висновку, що декларант має право оскаржити до митного органу вищого рівня та/або до суду рішення митного органу щодо визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України.

Якщо ж митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам МК, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину помилково та/або надміру сплаченими немає.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.11.2014р. № 21-338а14, від 09.12.2014р. № 21-205а15, яка відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для врахування в судовій практиці.

Оскільки ПП "Інтеркрайк" самостійно визначена митна вартість, відсутні підстави для висновку про протиправність дій митного органу, та, як наслідок, для висновку про надмірну сплату позивачем обов'язкових платежів при розмитненні товару. Наведені обставини виключають підстави для стягнення надмірно сплачених митних платежів з бюджету.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Інтеркрайк» - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: Ю.В.Яковлев

Суддя: М.П.Коваль