Справа № 805/237/15-а
Суддя: Блохін А. А.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Циганенко А.І.
Суддя-доповідач - Блохін А. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року справа №805/237/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Міронової Г.М., Юрко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року у справі № 805/237/15-а за позовом Управління Пенсійного фонду в Першотравневому районі Донецької області до Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області про визнання дій протиправними та скасування постанови про повернення виконавчого документа,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, управління Пенсійного фонду в Першотравневому районі Донецької області, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області, про визнання дій протиправними та скасування постанови про повернення виконавчого документа. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач неправомірно повернув виконавчий документ у зв'язку із невиконанням позивачем вимоги державного виконавця. На думку позивача, вимога є незаконною і тому не підлягала виконанню, а від так постанова про повернення виконавчого документа та дії відповідача є неправомірними. З посиланням на статті 1, 6, 11, 30, 31, 82 Закону України "Про виконавче провадження", позивач просив визнати протиправними дії щодо винесення оскаржуваної постанови, скасувати постанову про повернення виконавчого документа ВП №45393465 від 29.12.2014, та зобов'язати відповідача відновити виконавче провадження. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року у справі № 805/237/15-а, суд, частково задовольнив позов. Визнав незаконною та скасував постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 45393465, прийняту 29 грудня 2014 року виконуючим обов'язки начальника Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області. В іншій частині позову відмовив.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова суду винесена без надання вірної правової оцінки обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 11, 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 69, 159, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження. Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги і дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 6 листопада 2014 року відповідачем було відкрито виконавче провадження ВП № 45393465 з примусового виконання вимоги № Ф-31 від 03.05.2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ в Першотравневому районі заборгованості в сумі 1193,04 гривень (а.с. 26 ). 19 листопада 2014 року відповідачем винесена вимога (реєстраційний №625/2), якою від позивача вимагалося негайно надіслати боржнику рекомендованим листом з повідомлення про вручення постанову про відкриття виконавчого провадження, виклик та постанову про стягнення виконавчого збору, про що протягом трьох днів повідомити відповідача та надати підтверджуючи документи (а.с. 10). 21 листопада 2014 року позивач листом за №3429/09 повідомив відповідача про незаконність вказаної вимоги та повернув останньому документи виконавчого провадження (а.с. 11-12). 29 грудня 2014 року відповідач повернув позивачу вимогу №Ф-31 від 03.05.2013 з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», про що прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 8). Законом України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження" (далі - Закон №606-XIV) визначені умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Статтею 1 Закону №606-XIV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно статті 5 Закону №606-XIV вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Пунктами 1.7, 1.8 «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі - Інструкція), вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, установ, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Вимога державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

За приписами статті 6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. З наведеного вбачається, що законною є вимога, прийнята державним виконавцем відповідно до закону для здійснення його повноважень, за умови дотримання прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій. Статтею 31 Закону №606-XIV встановлений обов'язок державного виконавця надіслати сторонам виконавчого провадження документи виконавчого провадження, зокрема, копію постанови про відкриття виконавчого провадження - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, інші документи - простою кореспонденцією. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій інші документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами. Статтею 42 Закону №606-XIV передбачено, що з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до пункту 3.14 Інструкції авансові внески для здійснення необхідних витрат на забезпечення провадження виконавчих дій або для покриття їх частини можуть бути зроблені стягувачем шляхом перерахування цих коштів безпосередньо на відповідний рахунок органу ДВС. Суму коштів, яку необхідно внести на відповідний рахунок органу ДВС, стягувач визначає за погодженням з державним виконавцем з урахуванням необхідних витрат для проведення робіт. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що стягувач може, але не зобов'язаний, авансувати витрати на організацію та проведення виконавчих дій, а тому позивач не перешкоджав провадженню цих дій. Направляючи позивачу вимогу № 625/2 від 19.11.2014 року відповідач, як орган державної влади, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що вимога Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області від 19.11.2014 року № 625/2 не була виконана позивачем, а також не була оскаржена. Відповідач вважає, що вимога повинна бути виконана або оскаржена у встановленому законодавством порядку та строк. Колегія суддів зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі не узгоджуються з діючим законодавством. Чинним законодавством України не передбачено випадків, коли стягувач зобов'язаний або може (на вимогу чи за дорученням державного виконавця) надсилати боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанову про відкриття виконавчого провадження, виклик та постанову про стягнення виконавчого збору. Таким чином, відповідач не мав права вимагати від позивача вчиняти вказані дії та вимагати звіт про їх виконання. Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 60 Конституції України надає право особі не виконувати явно злочинні розпорядження чи накази.

Направляючи позивачу вимогу №625/2 від 19.11.2014 відповідач, як орган державної влади, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом №606-XIV, і використовував свої повноваження не з метою, з якою це повноваження надано, а від так, позивач не був зобов'язаний виконувати вимогу №625/2 від 19.11.2014. За приписами Закону №606-XIV позивач мав право оскаржити вимогу, але не був зобов'язаний це робити, і тому факт не оскарження вимоги не свідчить про її легітимність, а невиконання останньої не може вважатися перешкоджанням провадженню виконавчих дій.

Колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на відсутність коштів на фінансування витрат державної виконавчої служби на відправлення кореспонденції, та наявність у позивача, відповідно ст. 47 Закону №606-XIV права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання, не можна вважати підставами для визнання оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документу законною і як наслідок рішення суду таким, що підлягає скасуванню.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку. Апелянт крім перелічення процесуальних норм в саме: порушення судом першої інстанції ст.ст. ст.ст. 69, 159, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, не конкретизував порушення і не зазначив як вони співвідносяться до матеріалів справи і яким чином вплинули на прийняття судового рішення. Тому вважати це доводом апеляційної скарги не можна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року у справі № 805/237/15-а - залишити без задоволення. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року у справі № 805/237/15-а за позовом Управління Пенсійного фонду в Першотравневому районі Донецької області до Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області про визнання дій протиправними та скасування постанови про повернення виконавчого документа - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Г.М. Міронова

І.В. Юрко