Справа № 815/1752/15
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/1752/15

Справа № 815/1752/15

У Х В А Л А

10 квітня 2015 року м.Одеса

11 год. 35 хв.

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.

при секретарі судового засідання - Свириді Х.С.

за участю сторін:

представника позивача - не з’явився

представника відповідача - не з’явився

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Лідер» (код ЄДРПОУ 32924390) до Кілійської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження Кілійської районної державної адміністрації «Про затвердження актів по визначенню розмірів збитків власнику землі – територіальній громаді села Приморське на території Приморської сільської ради, заподіяних зайняттям земельних ділянок та обмеженням прав власників» № 283 від 21.07.2014 року, а саме: в частині п. 2 «Затвердження акту № 6 від 21.07.2014 року», в частині п. 3 «Запропонувати Товариству з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Лідер» відшкодувати збитки (добровільно сплатити) власнику землі – територіальній громаді скла Петровське на території Приморської сільської ради в розмірі 21 216 грн. 47 коп.», -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Лідер» (код ЄДРПОУ 32924390) до Кілійської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження Кілійської районної державної адміністрації «Про затвердження актів по визначенню розмірів збитків власнику землі – територіальній громаді села Приморське на території Приморської сільської ради, заподіяних зайняттям земельних ділянок та обмеженням прав власників» № 283 від 21.07.2014 року, а саме: в частині п. 2 «Затвердження акту № 6 від 21.07.2014 року», в частині п. 3 «Запропонувати Товариству з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Лідер» відшкодувати збитки (добровільно сплатити) власнику землі – територіальній громаді скла Петровське на території Приморської сільської ради в розмірі 21 216 грн. 47 коп.».

В судове засідання, призначене на 10ю04ю2015 року об 11 год. 30 хв. сторони або їх представники не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи (аркуші справи 27-28).

Через канцелярію суду за вхід. № 9069/15 від 10.04.2015 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у попередньому судовому засіданні за відсутністю представника ТОВ «ФК «Лідер» (аркуш справи 30).

Через канцелярію суду за вхід. № ФП/540/15 від 09.04.2015 року відповідачем надано заяву, якою повідомлено про неможливість представника Кілійської РДА прийняти участь у судовому засіданні у зв’язку із відсутністю фінансування на відрядження (аркуш справи 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

На підставі ч. 1 ст. 41 та ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши спірні обставини, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв’язку з її непідвідомчістю адміністративному суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття “суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається “судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Визначення поняття «справа адміністративної юрисдикції» наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Частина 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює категорії публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

У всіх наведених категоріях спорів передбачено, що хоча б однією із сторін такого спору повинен бути суб'єкт владних повноважень.

Саме ж поняття «суб'єкт владних повноважень» визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно приписів якої - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий суб'єкт не знаходиться "при здійсненні управлінських функцій", та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п «ґ» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу України (в редакції станом на час видання оскаржених розпоряджень), до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Так, з позовних вимог вбачається, що ТОВ «ФК «Лідер» просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Кілійської районної державної адміністрації «Про затвердження актів по визначенню розмірів збитків власнику землі – територіальній громаді села Приморське на території Приморської сільської ради, заподіяних зайняттям земельних ділянок та обмеженням прав власників» № 283 від 21.07.2014 року, а саме: в частині п. 2 «Затвердження акту № 6 від 21.07.2014 року», в частині п. 3 «Запропонувати Товариству з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Лідер» відшкодувати збитки (добровільно сплатити) власнику землі – територіальній громаді скла Петровське на території Приморської сільської ради в розмірі 21 216 грн. 47 коп.».

Як вбачається з матеріалів справи. позивач отримав право власності на нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку «Ялпуг», яка розташована в селі Приморське Кілійського району Одеської області за мировою угодою, затвердженою ухвалою Єнакіївського міського суду Донецької області від 16.11.2007 року по справі № 2-6512/07 та набрала чинності 21.11.2007 року, зареєстрована в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.04.2008 року. частка ТОВ «ФК «Лідер» від цілісного комплексу бази відпочинку «Ялпуг» складає 87/100 ідеальних долей, що також підтверджується рішенням виконавчого комітету Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області № 07 від 09.12.2010 року.

07.09.2010 року позивачу було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо переоформлення та продовження договору оренди земельної ділянки строком на 49 років для розміщення та експлуатації бази відпочинку «Ялпуг» (с. Приморське, рекреаційна зона) загальною площею 0,22 га.

21.07.2014 року, комісією, створеною розпорядженням Кілійської РДА № 242 від 20.06.2012 року, складено акт № 6 по визначенню розмірів збитків власнику землі територіальній громаді с. Приморське на території Приморської сільської ради, заподіяних тимчасовим заняттям земельної ділянки та обмеження прав власника, згідно якого, керуючись ст.ст. 156, 157 Земельного кодексу України, постановою КМУ № 284 від 19.04.1993 року визначила розміри збитків, пов’язані з тимчасовим заняттям земельної ділянки площею 0,22 га для розміщення та експлуатації бази відпочинку «Ялпуг».

Отже, з оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач робить висновок про порушення прав власності держави в особі чілійської РДА як власника землі на певну земельну ділянку, що надана у власність, тому є підстави вважати наявними ознаки спору про право, розгляд якого не віднесений до компетенції адміністративних судів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб’єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності підстави набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Такого ж висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України в постанові Верховного суду України від 11.11.2014 року №21-493а/14 у справі за позовом прокурора про скасування рішення Вінницької міської ради від 25 травня 2006 року № 85, а також колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України в постанові Верховного суду України від 24.02.2015 року у справі № 21-34а15 за позовом до ГУ Державного агентства земельних ресурсів у Київській області про визнання протиправними та скасування наказів.

Згідно з ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 15, 17, п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Лідер» (код ЄДРПОУ 32924390) до Кілійської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження Кілійської районної державної адміністрації «Про затвердження актів по визначенню розмірів збитків власнику землі – територіальній громаді села Приморське на території Приморської сільської ради, заподіяних зайняттям земельних ділянок та обмеженням прав власників» № 283 від 21.07.2014 року, а саме: в частині п. 2 «Затвердження акту № 6 від 21.07.2014 року», в частині п. 3 «Запропонувати Товариству з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Лідер» відшкодувати збитки (добровільно сплатити) власнику землі – територіальній громаді скла Петровське на території Приморської сільської ради в розмірі 21 216 грн. 47 коп.» - закрити.

Роз’яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.В. Балан