Справа № К/9991/31985/11-С
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2015 року м. Київ К/9991/31985/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Ситникова О.Ф.,

Черпака Ю.К.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області, Державної судової адміністрації України про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області, Державної судової адміністрації України про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії.

Просив суд визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати Державну судову адміністрацію здійснити перерахунок та виплатити йому недоотримані суми заробітної плати за період з 3 грудня 2007 року по 1 жовтня 2010 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року позов задоволено частково.

Закрито провадження в частині позовних вимог про зобов'язання Державної судової адміністрації України та Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області провести перерахунок та виплатити позивачу заробітну плату з посадового окладу 7,5 мінімальних заробітних плат в розмірах встановлених Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний рік та щомісячної надбавки за вислугу років з урахуванням всіх доплат та премій згідно ст. 44 Закону України "Про статус суддів" з урахуванням проведених виплат за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області щодо не нарахування позивачу заробітної плати з 1 січня 2009 року згідно вимог частини 1 статті 44 Закону України "Про статус суддів", щомісячної надбавки за вислугу років з 1 січня 2009 року відповідно до частини 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, щомісячного грошового утримання з 1 січня 2009 року згідно частини 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів".

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації у Полтавській області здійснити перерахунок за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року та виплату ОСОБА_2 заробітної плати згідно частини 1 статті 44 Закону України "Про статус суддів", виходячи з посадового окладу відповідно додатку 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, без обмежень, встановлених пунктом 4-1 постанови КМУ від 3 вересня 2005 року № 865.

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації у Полтавській області здійснити перерахунок за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року та виплату позивачу щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі, встановленому частиною 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів", виходячи із загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас;

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації у Полтавській області здійснити перерахунок за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року та виплату позивачу щомісячного грошового утримання у розмірі 100 % заробітної плати з посадового окладу, визначеного відповідно додатку 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня .2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, без обмежень, встановлених пунктом 4-1 постанови КМУ від 3 вересня 2005 року № 865;

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2011 року апеляційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області задоволена, рішення першої інстанції скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням апеляційної інстанції позивач звернувся з касаційною скаргою. Посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року залишити в силі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач є суддею Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, обраний безстроково на посаду судді згідно постанови Верховної Ради України від 5 червня 2003 року № 957-ІV.

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області від 17 грудня 2010 року № 02-24/1554 складовими заробітної плати позивача є посадовий оклад 2490 грн., доплата за кваліфікаційний клас судді, надбавка за вислугу років 40%, надбавка за виконання особливо важливої роботи та премія.

26 вересня 2003 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Полтавській області видано наказ № 58.3, яким було встановлено позивачу, як такому, що має право на відставку та продовжує працювати на посаді судді, щомісячне грошове утримання в розмірі 100 % заробітної плати з 1 лютого 2003 року.

При цьому розмір грошового утримання розраховано виходячи із посадового окладу 2490 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо перерахунку заробітної плати у зв'язку із скасуванням пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 3 вересня 2005 року суд апеляційної інстанції зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 р. № 1310 постанову Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005року № 865 було доповнено пунктом 4-1, яким було встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2007 року, визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 3 вересня 2005 "Про оплату праці суддів".

Проте, незважаючи на втрату чинності частини такого нормативно-правового акту, продовжували діяти норми іншого підзаконного нормативного акту - постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 "Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів". Зазначеною постановою було встановлено, що для вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів, розміри посадових окладів яких визначаються залежно від кількості розмірів мінімальної заробітної плати згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року № 510, 512, 513, 514, 516, 518, 519, 520, 521, 522, 523, 524, від 3 вересня 2005 року N 865 та іншими нормативно-правовими актами, розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо перерахунку надбавки за вислугу років суд апеляційної інстанції послався на відсутність коштів у відповідачів.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

У статті 6 Конституції України міститься правова норма, згідно з якою державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Статус суддів, відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, визначається виключно законами України. Незалежність та недоторканість суддів на час виникнення спірних правовідносин гарантувалась нормами Закону України «Про статус суддів».

Згідно зі статтею 44 вказаного Закону заробітна плата судді, як складова його матеріального і соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді. Вона складалась з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. У свою чергу посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець диференційовано вирішив питання про оплату праці суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів, які виконують ще й обов'язки на адміністративних посадах, з тим, щоб досягти справедливого співвідношення в оплаті праці в залежності від обсягу виконуваної роботи. Іншого законодавчого акту з питань оплати праці суддів немає.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону 30 червня 2005 року та 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанови № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», згідно з абзацом другим пункту 1 якої посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01 червня 2005 року становив 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та № 865 «Про оплату праці суддів», якою затверджена Схема посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано, виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати.

Постанова Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 повинна була набрати чинності з 01 січня 2006 року. Однак, до набрання чинності вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» було зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів, у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати - 332 грн.

Іншою постановою від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, зокрема, постанову доповнено пунктом 4-1, згідно з яким також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені постановою від 3 вересня 2005 року № 865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови від 03 вересня 2005 року № 865 до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01 вересня 2005 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати 332 грн, що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 відбулося до моменту набрання нею чинності, ця постанова у редакції до внесення доповнень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 не була введена в дію, тому суди не мали підстав для висновку про те, що ці нормативні акти суперечать Закону України «Про статус суддів». Отже, висновок судів про незаконність дій відповідача не відповідає нормам матеріального права.

Крім того, постановою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2011 року постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року скасовано, у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено.

При цьому касаційним судом зазначено, що оскаржувані постанови не звужують існуючі гарантії незалежності суддів. Постанови Кабінету Міністрів України, що є предметом оскарження, не суперечать Закону України «Про статус суддів», прийняті в межах його повноважень Кабінету Міністрів України.

Отже, судом касаційної інстанції у справі щодо оскарження нормативно-правового акту органу виконавчої влади висловлено правову позицію щодо законності пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865.

Вирішуючи спір, суди не використали право зупинити провадження у справі до розгляду адміністративної справи щодо оскарження нормативно-правового акту органу виконавчої влади судом касаційної інстанції, не дали правової оцінки нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частини 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів», чинного на час виникнення спірних правовідносин, суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VІ змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2008 року № 19, якою затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, зазначену постанову було доповнено пунктом 2-2 такого змісту: «Суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення підпункту «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

За правилами частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи викладене, перевагу мають положення частини четвертої статті 44 Закону України "Про статус суддів", чинного на час виникнення спірних правовідносин, над нормами постанов Кабінету Міністрів України в частині визначення бази обчислення надбавки за вислугу років.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI 9 в редакції Закону України від 23 грудня 2010 року №2856- VI) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про статус суддів», крім статті 43, частин п'ятої - тринадцятої статті 44, які втрачають чинність з 1 січня 2011 року, та частин першої-четвертої статті 44, які втрачають чинність з 1 січня 2012 року.

Колегія суддів зазначає, що відсутність коштів не звільняє відповідачів від проведення такої виплати.

Крім того, перерахунок і виплату позивачу надбавки за вислугу років необхідно провести починаючи із 1 січня 2009 року, оскільки, як встановлено судом першої інстанції позивач звертався з позовною заявою до Полтавського окружного адміністративного суду до тих самих відповідачів в лютому 2009 року з аналогічних питань за період з 2003 року по 2008 року включно.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2009 року позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2010 року вказана постанова в частині відмови у перерахунку заробітної плати, щомісячного грошового забезпечення та надбавки за вислугу років за період 2003-2008 роки залишена без змін.

Тому, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року провадження у справі в частині перерахунку та виплати позивачу надбавки за вислугу років за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, на підставі пункту 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, було закрито, а рішення в частині зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області здійснити перерахунок за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року та виплату позивачу щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі, встановленому частиною 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів", виходячи із загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас є законним.

Повно з'ясувавши фактичні обставини справи та застосовуючи законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суди першої та апеляційної інстанції дали неправильну правову оцінку обставинам у справі та допустили неправильне застосування норм матеріального права. За таких обставин судове рішення апеляційної інстанції необхідно скасувати, а рішення першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Керуючись статтями 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2011 року скасувати.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року в частині визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області щодо не нарахування ОСОБА_2 заробітної плати з 1 січня 2009 року відповідно до вимог частини 1 статті 44 Закону України ,,Про статус суддів" та щомісячного грошового утримання з 1 січня 2009 року відповідно до частини 4 статті 43 Закону України ,,Про статус суддів" та в частині зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області здійснити відповідний перерахунок заробітної плати і щомісячного грошового утримання за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року скасувати, постановивши нове рішення про відмову у позові в цій частині.

Рішення першої інстанції в частині зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області здійснити перерахунок за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року та виплату позивачу щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі, встановленому частиною 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів", виходячи із загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас залишити без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.В. Ліпський

Судді: О.Ф. Ситников

Ю.К. Черпак