Справа № 821/4937/14
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/4937/14

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Домусчі С.Д.

судді - Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Новокаховської об'єднаної Державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новокаховської об'єднаної Державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Херсонській області про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новокаховської ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 17 червня 2014 року № та податкової вимоги від 3 листопада 2014 року № 2330-25.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував виключно тим, що розмір орендної плати повинен визначатися на підставі договору, а не вимог ПК України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року вищенаведений позов було задоволено. Скасовано спірні рішення.

В апеляційній скарзі Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач орендує Новорайської сільської ради земельну ділянку загальною площею 107,5га. Згідно договору орендна плата складає 60 гривень за га на рік /а.с. 10-12/.

Загальна грошова оцінка зазначеної земельної ділянки складає 500390,42 гривень (з урахуванням коефіцієнту індексації 1233462,39 гривень) /а.с. 13/.

Розмір орендної плати за вищенаведеним договором є меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

З урахуванням наведеного, відповідачем було перераховано орендну плату відповідача за вищенаведеними нормами податкового кодексу за 2014 рік та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення від 17 червня 2014 року № на загальну суму у 67171,71 гривень та податкову вимогу від 3 листопада 2014 року № 2330-25 на загальну суму у 53171 гривень /а.с. 6, 7/.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 161-XIV) убачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу (зміни набули чинності 1 квітня 2014 року) встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Отже, з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Зазначена правова позиція відображена в постанові Верховного суду України від 2 грудня 2014 року (справа № 21-274а14).

Отже, колегія суддів не погоджується з доводами вищенаведеного позову про те, що розмір орендної плати за земельні ділянки повинен визначатися положеннями договорів оренди, а не вимогами податкового кодексу щодо зазначеного питання. Тобто, спірне рішення є правомірним.

Пунктом 4 ст. 202 КАС України передбачено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив такі порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого його постанова підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні даного позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 195, п.1, ч.1 ст. 197, п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 244-2, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Новокаховської об'єднаної Державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області - задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новокаховської об'єднаної Державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 17 червня 2014 року № та податкової вимоги від 3 листопада 2014 року № 2330-25 - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /С.Д. Домусчі/

/Л.П. Шеметенко/