Справа № 2а-547/12/2670
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Київ К/9991/35719/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Гончар Л.Я.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду за позовом до Київської міської ради, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково. Визнано протиправною відмову Київської міської ради у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,10 гектара, для індивідуального дачного будівництва 0,10 гектара, для будівництва індивідуального гаражу 0,01 гектара у власність за результатами розгляду її заяви від 04.08.2006 з підстав, викладених у листах Київської міської ради від 27.09.2006 року №225-032-5381, від 23.10.2006 року №225-032-320-вих. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2012 року - без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 04.08.2006 року ОСОБА_2 до Київської міської ради подано заяву про передачу у власність в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,10 га, для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га та для будівництва індивідуального гаражу площею 0,01 га. Листами від 27.09.2006 року № 225-032-5381, від 23.10.2006 року № 225-032-320-вих Київська міська рада відмовлено ОСОБА_2 у передачі земельних ділянок у власність.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про надання земельних ділянок у власність, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Пунктом «в» частини 3, частиною 4 статті 116 Земельного кодексу України, встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно із частиною 1 статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара; для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, повноваження органу місцевого самоврядування щодо прийняття рішень у разі відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення статтею 118 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не визначено, а тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про правомірність дій Київської міської ради щодо надання позивачеві інформації про неможливість надання такого дозволу у формі листа.

Оскільки, Київська міська рада листами від 27.09.2006 року № 225-032-5381, від 23.10.2006 року № 225-032-320-вих відмовила ОСОБА_2 у передачі їй земельної ділянки у власність, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про те, що відповідачем не було допущено бездіяльності щодо ненадання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок.

Враховуючи, що прийняттю рішення про передачу земельної ділянки передує процедура розроблення та погодження з визначеним переліком органів державної влади проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та отримання, у випадках, передбачених законом, позитивного висновку землевпорядної експертизи, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Київської міської ради щодо ненадання земельних ділянок у власність, визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про надання земельних ділянок у власність, а також зобов'язання прийняти рішення про надання у власність земельних ділянок є передчасними.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що позовна вимога про зобов'язання Київської міської ради прийняти рішення про надання у власність земельних ділянок є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку, відмовивши у задоволенні даної вимоги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.Є. Донець

Л.Я. Гончар

В.Ф. Мороз