Справа № 826/1701/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 квітня 2015 року № 826/1701/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Глазер-Юн"
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправними дій

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Глазер-Юн» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить:

- визнати неправомірними дії Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві щодо розірвання договору про визнання електронних документів № від 18 травня 2013 року та неприйняття декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року в електронній формі, неприйнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємства на момент її подання в електронній формі, станом на 08 лютого 2015 року, неприйнятті форми № 1ДФ в електронній формі станом на 08 лютого 2015 року;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року на момент її подання, зокрема станом на 19 січня 2015 року;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві прийняти податкову декларацію з податку на прибуток на момент її подання в електронному вигляді, станом на 08 лютого 2015 року;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві прийняти форму 1 ДФ Податковий розрахунок сум доходи, нарахованого(сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку на момент її подання в електронному вигляді, станом на 08 лютого 2015 року;

- визнати чинним електронний договір на подання електронної звітності від 18 травня 2013 року;

- стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 900 грн.;

- контроль за виконанням судового рішення та витрати судового збору у розмірі 73 гривень 08 копійок покласти на відповідача в порядку статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративний справі № 826/1701/15 закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 03 березня 2015 року, яке відкладалось на 11 березня 2015 року у зв'язку з необхідністю отримання додаткових доказів по справі та неявкою позивача у судове засідання.

У судовому засіданні 11 березня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Між Державною податковою інспекцією у Святошинському районі міста Києва ДПС та Приватним акціонерним товариством «Глазер-Юн» 18 травня 2013 року укладено договір № 180520131 про визнання електронних документів, предметом якого є визнання електронних податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу державної податкової служби засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Судом встановлено, що 15 січня 2015 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві розірвано договір № 180520131 про визнання електронних документів, у зв'язку з порушенням істотних умов Договору, а саме: у зв'язку з відсутністю ПрАТ «Глазер-Юн» за місцезнаходженням.

Такий висновок контролюючого органу мотивований наступним: відповідно до довідки про встановлення місцезнаходження від 15 січня 2015 року № 4639 місцезнаходження ПрАТ «Глазер-Юн» за податковою адресою не встановлено.

За результатом розгляду скарги на таке рішення контролюючого органу, листом від 04 лютого 2015 року № 1673/10/26-15-14-18 позивача повідомлено що у зв'язку з недотриманням товариством умов договору про визнання електронних документів від 20 травня 2013 року № (ненадання інформації зо зміну місцезнаходження) зазначений договір було розірвано, про що ДПІ повідомила ПрАТ «Глазер-Юн» листом від 15 січня 2015 року № 160/10/26-57-10-11, який 16 січня 2015 року надіслала на адресу товариства.

Крім цього, 19 січня 2015 року ПрАТ «Глазер-Юн» засобами електронного зв'язку було направлено контролюючому органу податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року та отримано квитанцію № 1 про відмову у прийнятті податкової накладної, у зв'язку з виявленими помилками, а саме: "для платника податків заборонено прийом звітності по електронній пошті, можливо відсутній договір з МДЗУ"; 08 лютого 2015 року ПрАТ «Глазер-Юн» засобами електронного зв'язку було направлено контролюючому органу податкову декларацію з податку та форму 1 ДФ Податковий розрахунок сум доходи, нарахованого(сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку та отримано квитанцію № 1 про відмову у прийнятті податкової накладної, у зв'язку з виявленими помилками, а саме: "для платника податків заборонено прийом звітності по електронній пошті, можливо відсутній договір з МДЗУ".

Позивач вважає протиправними дії ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у місті Києві, оскільки одностороннє розірвання договору про визнання електронних документів та невизнання податкової звітності відбулось за відсутності правових підстав. Також, позивач вважає відмову у прийнятті податкової декларації протиправною, а дії такими, що порушують права Приватного акціонерного товариства «Глазер-Юн».

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши встановлені обставини справи, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Укладений між сторонами договір про визнання електронних документів № 180520131 від 18 травня 2013 року виник у сфері оподаткування з приводу реалізації органом податкової служби своїх владних повноважень, тобто є адміністративним договором; водночас адміністративний договір заснований на загальних нормах зобов'язального права, що врегульовані Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, адміністративний договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Обставини справи свідчать, що договір про визнання електронних документів розірвано відповідачем в односторонньому порядку, відповідно, в даному випадку слід керуватись нормами договору про можливість його розірвання.

Так, відповідно до пункту 4 розділу 6 договору про визнання електронних документів передбачено, що орган державної податкової служби має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку не надання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником податків місця реєстрації.

Виходячи з умов договору про визнання електронних документів відповідач має право розірвати договір в односторонньому порядку виключно у двох випадках: 1) не надання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; 2) зміна позивачем місця реєстрації.

Разом з тим суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що Приватне акціонерне товариство «Глазер-Юн» не надало нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або змінило місце реєстрації, тобто не надав доказів існування підстав для розірвання договору в односторонньому порядку.

Неприйнятими є також доводи про вжиття заходів, передбачені пунктом 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588.

Так, відповідно до пункту 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588, якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) органу державної податкової служби приймає рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою №18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону.

Між тим, встановлення відсутності юридичної особи за результатами здійснення заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження не є підставою для розірвання договору в односторонньому порядку.

Відтак, дії контролюючого органу щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів № 180520131 від 18 травня 2013 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Глазер-Юн» та Державною податковою інспекцією у Святошинському районі міста Києва ДПС є протиправними, а адміністративний позов в цій частині таким що підлягає задоволенню.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року у справі № 826/19463/14.

Щодо вимоги про визнання чинним електронного договору на подання електронної звітності від 18 травня 2013 року суд зазначає, що встановлена в даному провадженні протиправність дій контролюючого органу щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів № 180520131 від 18 травня 2013 року є достатніми способом захисту прав позивача та свідчить про чинність спірного договору.

Крім цього, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що позивач повинен довести, що рішення, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушує його права, свободи чи інтереси в сфері публічно-правових відносин.

Однак, враховуючи, що на час винесення рішення у даній справі судом не встановлено, а позивачем не наведено доказів звернення до відповідача із вимогою про відновлення дії договору № 180520131 від 18 травня 2013 року та отримання відмови, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов'язання Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року на момент її подання, зокрема станом на 19 січня 2015 року суд дійшов наступних висновків.

19 січня 2015 року ПрАТ «Глазер-Юн» засобами електронного зв'язку було направлено контролюючому органу податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року та отримано квитанцію № 1 про відмову у прийнятті податкової накладної, у зв'язку з виявленими помилками, а саме: "для платника податків заборонено прийом звітності по електронній пошті, можливо відсутній договір з МДЗУ".

Позивач вважає протиправними дії ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у місті Києві, оскільки одностороннє розірвання договору про визнання електронних документів та невизнання податкової звітності відбулось за відсутності правових підстав. Також, позивач вважає відмову у прийнятті податкової декларації протиправною, а дії такими, що порушують права Приватного акціонерного товариства «Глазер-Юн».

Пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

- тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

- звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

- звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

- повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

- код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті);

- місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

- найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність;

- дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

- ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

- підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби.

Водночас п. 49.11 ст. 49 ПК передбачено, що у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.п. 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Судом встановлено, що підставою для відмови у прийнятті податкової накладної є виявлення помилки: заборона для платника податків прийому звітності по електронній пошті, ймовірність відсутності договору з МДЗУ.

Відповідно до п.1 Порядку подання податкової накладної та/або розрахунок коригування Державній податковій службі в електронній формі здійснюється відповідно до Порядку підготовки і подання податкових документів в електронній формі засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженого Державною податковою службою.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року N 233 затверджено Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (далі по тексту - Інструкція).

Відповідно до пункту 1 розділу III вказаної Інструкції податкові документи в електронному вигляді можуть бути надіслані до органів ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку за звітні періоди у терміни, визначені законодавством для відповідних податкових документів у паперовій формі.

Платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором (пункт 1 розділу II Інструкції)

Пунктом 2 розділу II Інструкції встановлено, що для подання податкових документів до органів ДПС в електронному вигляді платник податків повинен мати: спеціалізоване програмне забезпечення для формування податкових документів в електронному вигляді у затвердженому форматі (стандарті); доступ до мережі Інтернет та можливість відправлення/приймання електронних повідомлень по електронній пошті; засіб КЗІ (сумісний за форматами даних із засобами КЗІ, що використовуються в органах ДПС); чинні посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованим центром сертифікації ключів для платника податків та уповноважених посадових осіб платника податків, підписи яких є обов'язковими для податкової звітності у паперовій формі.

Враховуючи вищевикладене, платник податку може подати податкову накладну та/або розрахунок коригування до контролюючого органу в електронній формі виключно засобами телекомунікаційного зв'язку, за умови, що з контролюючим органом укладено договір про визнання електронних документів, а також проведено обмін посиленими сертифікатами відкритих ключів, сформованими акредитованим центром сертифікації ключів.

Матеріали справи містять лист Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 15 січня 2015 року № 160/10/26-57-10-11 про розірвання договору, яким, як стверджує контролюючий орган, повідомлено позивача про розірвання договору № 180520131 від 18 травня 2013 року про визнання електронних документів.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів вручення позивачу вказаного листа. Надана ксерокопія квитанції УДППЗ «Укрпошта» від 02 лютого 2015 року не свідчить про направлення позивачу копії вказаного листа, оскільки із квитанції не можливо встановити адресу, на яку направлено лист. Також, лист направлений простою кореспонденцією без повідомлення про вручення поштового відправлення.

Судом встановлено, що 19 січня 2015 року, у зв'язку з неприйняттям реєстру виданих та отриманих податкових накладних, податкової декларації з ПДВ та податкових накладних в електронному вигляді, ПрАТ «Глазер-Юн» направило на адресу Святошинської ДПІ податкову звітність за грудень 2014 року у паперовому вигляді поштою.

Листом ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві від 26 січня 2015 року № 1030/10/26-57-18-02-10 позивачу відмовлено у прийнятті податкової звітності за грудень 2014 року у зв'язку з порушенням, а саме: звітність з ПДВ подається засобами телекомунікаційного зв'язку. Також, позивачу запропоновано подати податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2014 року засобами телекомунікаційного зв'язку.

Наведене свідчить, що у прийнятті поданої в електронному вигляді податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року податковим органом відмовлено як і відмовлено у прийнятті податкової звітності у паперовому вигляді. При цьому, будь-яких посилань на допущення помилок у заповненні податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року контролюючим органом не наведено, а судом не встановлено.

З огляду на викладене, з урахуванням встановленої в даному провадженні протиправності дій контролюючого органу щодо розірвання в односторонньому порядку договору № 180520131 про визнання електронних документів, суд вважає, що контролюючим органом протиправно відмовлено позивачу у прийнятті та реєстрації податкової звітності за грудень 2014 року, яка була направлена ПрАТ «Глазер-Юн» як електронний документ для внесення до Єдиного реєстру податкових накладних.

Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2012 року № 1503/12/13-12 резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмову податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати). Вимоги про зобов'язання податкового органу прийняти податкову декларацію, визнання протиправними рішення, дії, бездіяльності податкового органу, визнання поданої декларації податковою звітністю, визнання податкової декларації поданою варто розглядати як вимогу про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, поданої платником податків на певну дату.

Враховуючи встановлену в даному провадженні протиправність відмови у прийнятті та реєстрації податкової декларації, позовна в цій частині підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною відмову контролюючого органу у прийнятті податкової звітності за грудень 2014 року із додатками та зазначення про прийняття та реєстрацію податкової декларації за грудень 2014 року із додатками 19 січня 2015 року о 11:45:23.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 900 грн. суд зазначає наступне.

Згідно положень статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До складу витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу.

Частиною 1 статті 90 зазначеного Кодексу закріплено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У той же час, частиною 3 названої правової норми передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На реалізацію наведеної бланкетної норми, 20 грудня 2011 року прийнято Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" № 4191-VI, в статті 1 якого закріплено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Стаття 2 цього Закону встановлює, що у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні

Так, Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" у 2015 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня на рівні 1218,00 грн. Отже, розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 45,67 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді у 2015 році.

Згідно наданого позивачем розрахунку використаного часу та гонорару, представником позивача витрачено 9 годин.

При цьому, судом враховано, участь представників позивача у судових засіданнях - 11 березня 2015 року 14 хв. Відтак, загальний час витраченого часу на надання правової допомоги складає 09 години 14 хв. а тому, виплаті в даному провадженні підлягає сума у розмірі 422,45 грн.

Аналогічний метод розрахунку розміру компенсації витрат на правову допомогу наведений в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 215 року у справі № 826/2895/14.

Щодо вимоги позивача про встановлення контролю за виконанням судового рішення в порядку статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає про передчасність такої вимоги.

Відповідно до статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Глазер-Юн» підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Глазер-Юн» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів № 180520131 від 18 травня 2013 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Глазер-Юн» та Державною податковою інспекцією у Святошинському районі міста Києва ДПС.

3. Визнати протиправною відмову Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві у прийнятті та реєстрації податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року із додатками.

4. Вважати прийнятою та зареєстрованою податкову декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року із додатками 19 січня 2015 року о 11:45:23.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Глазер-Юн» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.) та витрати на правову допомогу у розмірі 422,45 грн. (чотириста двадцять дві гривні 45 коп.)

6. В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник