Справа № 2а-5979/09/1770
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/52455/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу

Агропромислового приватного підприємства «Мир»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2011

у справі №2а-5979/09/1770

за позовом Агропромислового приватного підприємства «Мир»

до Гощанської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області

про визнання протиправними податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2010 позов задоволено. Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення Гощанської МДПІ №/0 від 20.02.2009, №/1 від 01.04.2009, №/2 від 18.06.2009, №/3 від 27.08.2009 щодо нарахування АПП «Мир» податку на додану вартість у розмірі 80988,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2011 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2010 скасовано, з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено виїзну планову документальну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006 по 30.09.2008, за результатами якої складено акт №54/2342/30717283 від 12.02.2009.

За наслідками проведеної перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем пп.7.2.6 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР (далі - Закон №168/97-ВР), що призвело до заниження податкового зобов?язання з податку на додану вартість за 2008 рік на суму 53992 грн., та ст.ст.1, 2, 5, 6 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991. №1963-XII., що призвело до заниження податкового зобов?язання з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 2038,99грн.

На підставі акта перевірки Гощанською МДПІ було прийнято податкові повідомлення-рішення №/0 від 20.02.2009, яким позивачу визначено податкове зобов?язання з податку на додану вартість у розмірі 80988,00грн., у т.ч. 53992,00 грн. основного платежу та 26966,00 грн. штрафних санкцій, та №000073/1742/0 від 20.02.2009, яким позивачу визначено податкове зобов?язання з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 3058,49 грн., у т.ч. 2038,99 грн. основного платежу та 1019,50 грн. штрафних санкцій.

За результатами апеляційного узгодження, Гощанською МДПІ прийнято повідомлення-рішення: від 01.04.2009 №/1 та №000073/1742/1; від 18.06.2009 №/2 та №000073/1742/2; від 27.08.2009 №/3 та №000073/1742/3.

Рішенням ДПА в Рівненській області від 12.08.2009 №14956/25-16/88 внесено зміни до рішення ДПА в Рівненській області від 10.06.2009 №10578/25-16/88, згідно з якими розмір податкового зобов?язання АПП «Мир» з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів зменшено на загальну суму 382,31 грн.

На підставі рішення ДПА в Рівненській області від 12.08.2009 №14956/25-16/88 Гощанська МДПІ відкликала податкове повідомлення-рішення від 18.06.2009 №000073/1742/2 та прийняла податкове повідомлення-рішення від 14.08.2009 №000073/1742/2, яким АПП «Мир» визначено податкове зобов?язання з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 2676,18грн., в т.ч. 1784,12 грн. за основним платежем та 892,06 грн. штрафних санкцій.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинним на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податку на включення сум податку до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 03.01.2008 позивачем придбано у ТОВ «Центуріон-Захід» щебінь фракції 5*20. Виконання договору підтверджується виданими ТОВ «Центуріон-Захід» видатковими та податковими накладними. Оплата придбаного товару проведена позивачем за готівкові кошти, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів, вивезення придбаного щебеню здійснювався транспортом позивача, що підтверджується подорожніми листами та товарно-транспортними накладними.

Крім того, за усною домовленістю позивачем придбано у ТОВ «Центуріон-Захід» запасні частини до транспортних засобів загальною вартістю 30947,94 грн., у т.ч. ПДВ 5157,99 грн., що підтверджується виданими ТОВ «Центуріон-Захід» видатковими та податковими накладними, оплата проведена за готівкові кошти, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів.

Судом першої інстанції досліджувались обставини добросовісності позивача, при вчиненні згаданих господарських операцій, на час укладення та виконання правочинів позивач мав офіційну інформацію щодо свого контрагента з метою зменшення ризиків негативних наслідків вчинення господарських операцій, який був зареєстрований в ЄДРПОУ, був юридичною особою, наділеною цивільною правоздатністю і дієздатністю, перебував на обліку як платник податків, у тому числі був платниками податку на додану вартість.

Не можуть бути підставою для інших висновків доводи відповідача про нікчемність вищезазначеного правочину, оскільки наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваних угод відповідачем не надано.

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів на підтвердження понесених витрат та податкового кредиту, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірні угоди та/або їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, у справі не встановлено.

Крім того, позивач не може нести відповідальність як за несплату податків його контрагентом, так і за можливу недостовірність відомостей про нього, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності щодо такої.

Таким чином, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Правильними є і висновки суду першої інстанції про помилковість доводів податкового органу, що позивач не підтвердив своє право на податковий кредит з огляду на визнання судом недійсними установчих документів його контрагента, яким видано податкові накладні за цими господарськими операціями, оскільки ухвалене судом рішення та пов'язане з ним подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість, самі по собі не призвели до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавили правового значення податкових накладних, виданих у відповідності до вимог підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» за такими господарськими операціями.

Відповідно до пп.7.2.6. п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

Позивачем у червні, липні та вересні 2008 року здійснювалася заправка транспортних засобів дизельним пальним на заправних станціях ТОВ «Контин-Галичина», що підтверджується фіскальними чеками та відповідними авансовими звітами водіїв і подорожніми листами. Загальна вартість придбаного пального складає 38074,95 грн., в т.ч. ПДВ 6345,84 грн.

Факт придбання пального позивачем у ТОВ «Контин-Галичина» відповідачем не спростовується, спірним є підтвердження понесених витрат з огляду на невідповідність податкового номера зазначеного в фіскальному звітному чеку даним пошуково-довідникової системи ДПА.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових документів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту, що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку РРО.

Статтею 8 цього Закону передбачено, зокрема, що форма, зміст розрахункових документів, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

На виконання приписів цієї норми останньою було прийняте Положення, у пункті 3.2 якого зазначено, зокрема, що касовий чек повинен містити такі обов'язкові реквізити, як назву та адресу господарської одиниці, а пунктом 2.1 встановлено, що у разі відсутності хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим.

Водночас недолік реквізиту розрахункового документа не прирівняний в Положенні до відсутності розрахункового документа.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у відповідача правових підстав для виключення сум податку на додану вартість з податкового кредиту позивача.

Правильними є і висновки суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірність висновків про заниження позивачем податкового зобов?язання з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 2038,99 грн.

Підставою для таких висновків податкового органу, з чим погодився суд апеляційної інстанції, стала надана начальником по обслуговуванню адміністративної території Гощанського району та автотехнічної інспекції УДАІ в Рівненській області інформація що станом на 22.01.2009 за АПП «Мир» зареєстровано 62 транспортних засоби.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, за даними бухгалтерського обліку АПП «Мир» станом на січень 2008 року у власності підприємства було 12 транспортних засобів; автомобілі, вказані у акті перевірки, як не включені до розрахунку податку, у власності позивача відсутні.

Судом першої інстанції вживались заходи для уточнення інформації щодо зареєстрованих у позивача транспортних засобів, згідно інформації з електронної бази даних ВРЕР (м.Острог) УДАІ УМВСУ в Рівненській області (№1101 від 24.12.2009), за АПП «Мир» транспортних засобів марок «Ауді 100», «ВАЗ 21213», «УАЗ 469Б», «УАЗ469», «УАЗ 31512» ні у 2009, ні у 2008 роках зареєстровано не було.

Доказів, які б спростовували інформацію ВРЕР (м.Острог) УДАІ УМВСУ в Рівненській області та підтверджували перебування у власності позивача спірних транспортних засобів податковим органом, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, не надано.

Оскільки апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухваленої у справі постанови апеляційного суду та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 226 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Агропромислового приватного підприємства «Мир» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2011 скасувати.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2010 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун