Справа № 804/3672/13-а
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2015 рокусправа № 804/3672/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника позивача: Зеленої Олени Анатоліївни

представника відповідача: Бузунової Катерини Олександрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, правонаступником якої є Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 травня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веесві - машинобудівний завод» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 травня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 07.11.2012 року, № від 07.11.2012 року та № від 21.01.2013 року.

Постанову суду мотивовано, що до суду наданні всі первинні документи, що складені відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Факт здійснення господарських операцій підтверджується позивачем належним чином оформленими первинними та розрахунковими документами, що згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України свідчить про належне формування позивачем на підставі цих первинних документів валових витрат, а також відповідно до положень ст. 198 Податкового кодексу України - податкового кредиту з податку на додану вартість.

Не погодившись з постановою суду, відповідачем (Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області) подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, та в задоволенні позову відмовити. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник наполягає на наявності виявлених перевіркою порушень податкового законодавства.

Позивачем (ТОВ «Веесві - машинобудівний завод») подано заперечення на апеляційну скаргу, згідно яких позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що висновок відповідача про безтоварність укладених між ним та його контрагентами правочинів, а також про відсутність реального здійснення господарських операцій є безпідставним і необґрунтованим, оскільки реальність господарських операцій по укладеним правочинам підтверджена відповідними первинними документами. Всі первинні документи відповідають вимогам законодавства щодо їх оформлення.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, просив вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним в запереченнях проти апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, в період з 29.08.2012 року по 15.10.2012 року працівниками Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Веесві - машинобудівний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.03.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.03.2012 року, за результатами якої 22.10.2012 року складено акт № 4412/22-4/31929927. На підставі акту 07.11.2012 року податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 655 540,29 грн., в т.ч. за основним платежем в розмірі 539 108,79 грн. та за штрафними санкціями - 116 431,50 грн., та № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 660 505,25 грн., в т.ч. за основним платежем в розмірі 654 479,42 грн. та за штрафними санкціями - 5 675,83 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідношень правильно застосував норми Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно матеріалів справи, з актів перевірки від 22.10.2012 року № 4412/22-4/31929927, від 15.01.2013 року № 122/22-4/31929927 вбачається, що фактичною підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки податкового органу про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Соулік», ТОВ «Слай. К», ТОВ «НВФ «Агат», ТОВ «Новік-Профі», АТЗТ «Укрметалпром», ПП «Ясінь», ТОВ «Ліга» та про виявлення факту заниження податку на прибуток, у зв'язку виявленими порушеннями декларування валових доходів та витрат.

На підтвердження реального здійснення правовідносин та господарських операцій позивачем надано первинні документи, які дослідженні судом першої інстанції:

Згідно матеріалів справи, позивачем надано до суду як первинні бухгалтерські документи, так і всі інші документи, якими оформлені господарські операції, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо придбання товарно-матеріальних цінностей у вказаних контрагентів. При цьому, податковий орган ані в Актах перевірки, ані в ході судового розгляду не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов'язкових реквізитів.

Податковим органом не надано суду доказів щодо наявності дефектів у правовому статусі контрагентів позивача, зокрема відсутності реєстрації їх як платників податку на додану вартість або припинення як юридичних осіб на час укладання та виконання угод та доказів тому, що договори укладені між позивачем та вищевказаними контрагентами, порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Вказані висновки підтверджуються і ст. 20 Податкового кодексу України, відповідно до якої органам державної податкової служби України не надано повноважень щодо визнання тих чи інших угод (правочинів) недійсними та/або нікчемними.

Отже, реальність господарських операцій по укладеним договорам підтверджена відповідними первинними документами. Всі первинні документи відповідають вимогам законодавства щодо їх оформлення.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції, аналізуючи норми п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, статтю 138 Податкового кодексу України, а саме пункт 138.5, підпункти 138.10.5, 138.10.6, пункти 138.10, 138.11, 138.12, 138.2, 138.11, 138.2, 138.4, статтю 198 Податкового кодексу України а саме пункти 198.6., 198.2., 198.3., 198.1., пункт 193.1 статті 193 Податкового кодексу України, дійшов правильного висновку, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України).

Отже, висновок відповідача про безтоварність укладених між позивачем і ТОВ «Соулік», ТОВ «Слай. К», ТОВ «НВФ «Агат», ТОВ «Новік-Профі», АТЗТ «Укрметалпром», ПП «Ясінь», ТОВ «Ліга» правочинів, а також про відсутність реального здійснення господарських операцій є безпідставним і необґрунтованим, оскільки реальність господарських операцій по укладеним правочинам підтверджена відповідними первинними документами. Всі первинні документи відповідають вимогам законодавства щодо їх оформлення.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відповідач прийшов помилкового висновку про заниження позивачем податку на додану вартість та податку на прибуток за наслідками укладених правочинів з ТОВ «Соулік», ТОВ «Слай. К», ТОВ «НВФ «Агат», ТОВ «Новік-Профі», АТЗТ «Укрметалпром», ПП «Ясінь», ТОВ «Ліга», що стало підставою для безпідставного нарахування грошових зобов'язань.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню а позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Веесві - машинобудівний завод» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, правонаступником якої є Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 травня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веесві - машинобудівний завод» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна