Справа № К/9991/60594/11-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2015р. м. Київ К/9991/60594/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2011р. справі за позовом ОСОБА_1 до Державного казначейства України, Державної судової адміністрації, Житомирського апеляційного господарського суду про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державної судової адміністрації України на його користь недоотриманої заробітної плати та довічного грошового утримання за період з 01.06.2005р. по 31.12.2005р., зобов'язання Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів».

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.07.2010р. позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь позивача 397956,66 грн недоотриманої заробітної плати, щомісячного грошового утримання та компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів її виплати за період з 01.06.2005р. по 31.12.2005р.

Зобов'язано Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів».

В задоволенні позову до Житомирського апеляційного господарського суду відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2011р. рішення суду першої інстанції скасовано та в задоволенні позову відмовлено.

З таким рішенням апеляційного суду не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлене апеляційним судом рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач з 2002 року працює суддею Житомирського апеляційного господарського суду. За період з 01.06.2005р. по 31.12.2005р. було порушено право позивача на оплату праці, внаслідок чого за сім місяців ним недоотримано 115468 грн заробітної плати, 104080 грн щомісячного грошового утримання та 178408,66 грн компенсації втрати грошових доходів, а всього 397956,66 грн.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що права позивача на оплату праці протягом червня - грудня 2005 року були порушені, а тому підлягають поновленню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову апеляційний суд, виходив з того, що позивач не має права на нарахування та виплату заробітної плати та довічного грошового утримання за період з 01.06.2005р. по 01.01.2006р. з урахуванням підвищення посадових окладів.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Так, частиною другою статті 44 Закону України «Про статус суддів» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

30 червня 2005 року Кабінет Міністрів України в межах своїх повноважень прийняв постанову № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» та постанову № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», якими з 01.06.2005р. підвищив посадовий оклад, зокрема, Голові Верховного Суду України до 15 розмірів мінімальної заробітної плати.

Водночас, Кабінет Міністрів України не привів посадові оклади інших суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням підвищених посадових окладів Голови Конституційного Суду України та Голови Верховного Суду України.

В подальшому, постановою КМ України від 03.09.2005р. № 865 «Про оплату праці суддів», затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи.

При цьому Кабінет Міністрів не усунув порушення вимог частини 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» і не привів оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою співвідношення, одночасно з окладами Голови Верховного Суду України та Голови Конституційного Суду України, оскільки надав постанові «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. № 865 чинності не з 01.06.2005р., а з 01.01.2006р. (пункт 5 Постанови).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007р. у справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. №865 визнано незаконним. Цією ж постановою суду допущено поворот виконання постанови Кабінету Міністрів України, визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30.06.2005р. № 513 і № 514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01.06.2005р.

Проте, застосовуючи постанову КМ України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. № 865 в частині приведення посадового окладу позивача з 1 червня по 31 грудня 2005 року у відповідність з положеннями постанови КМ України «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України» від 30.06.2005р. №514, суд першої інстанції помилково застосував зазначені постанови частково, лише у частині розміру посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за кваліфікаційний клас позивача, і не врахував при визначенні розміру заробітку позивача інші положення цих постанов та зміни, які до них були внесені в подальшому.

Так, постановою КМ України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865» від 31.12.2005р. № 1310 пункт 5 постанови №865 був викладений у такій редакції: «ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10.07.1995р. № 584, від 19.09.1996р. № 856, від 05.03.2002р. № 220, від 25.11.2002р. № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11.12.2002р. № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23.02.2002р. № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Зазначеними Указами встановлювались додаткові заходи соціального захисту суддів, в т.ч. різного роду надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи тощо, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Зазначені Укази Президента України втратили чинність з 01.01.2006р.

Таким чином, Кабінет Міністрів України з 01.06.2005р. Голові та заступникам Голови Верховного Суду України, а з 01.01.2006р. усім іншим суддям судів загальної юрисдикції не просто підвищив посадові оклади, а змінив систему і порядок оплати праці суддів, передбачивши у пункті 3 постанови №865, що у разі зменшення розміру заробітної плати окремих працівників у зв'язку з набранням чинності цієї постанови відповідним працівникам здійснюється виплата різниці між діючим на момент прийняття постанови та новим розміром заробітної плати.

Такі положення нормативно-правових акті вказують на те, що нові посадові оклади суддям можуть бути застосовані лише після втрати чинності зазначеними Указами Президента в частині оплати праці суддів, а не одночасно з ними.

В свою чергу, постанова Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007р., на яку посилався суд першої інстанції, не може бути безумовною підставою для задоволення позовних вимог, до того ж до її прийняття пункт 5 постанови від 03.09.2005р. № 865 було викладено в іншій редакції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про порушення відповідачами права позивача на належний рівень заробітної не можна визнати обґрунтованими.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2011р. у даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський