Справа № 826/14687/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2015р. м. Київ К/800/50255/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу закасаційною скаргою Обслуговуючого кооперативу «ЖБК Осокорки»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року

у справі № 826/14687/13-а

за позовом Обслуговуючого кооперативу «ЖБК Осокорки»

до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві

про скасування рішень,

встановив:

Обслуговуючий кооператив «ЖБК Осокорки» (далі - ОК «ЖБК Осокорки») звернувся до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 19 серпня 2013 року та постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 363/13 від 29 серпня 2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що до початку проведення перевірки позивач 22 травня 2013 року зареєстрував декларацію про початок виконання будівельних робіт, тому оскаржувані припис та постанова складені незаконно. Зазначає, що Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. N 553 не регулює питання перевірки об'єктів будівництва ІІ категорії складності. Крім того, вказує, що здійснює будівництво відповідно до містобудівних умов та обмежень та розробленої проектної документації. Позивач вважає, що за наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт, відповідач не мав підстав видавати припис про зупинення будівельних робіт. На вказані обставини суди уваги не звернули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що на підставі звернення депутата Київської міської ради Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві проведено позапланову перевірку об'єкту будівництва - садового будинку, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Садова 42, ділянка 33 у Дарницькому районі.

За результатами проведення вказаної перевірки складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 19 серпня 2013 року, яким зафіксовано невиконання суб'єктом містобудування містобудівних умов та обмежень, а саме: відстань від протипожежного проїзду до стіни будинку становить менше 5,0 метрів, не отримано позитивний висновок ПАТ «Київгаз», проектні рішення і виконавчі креслення не зареєстровані в містобудівному кадастрі, не отримані необхідні технічні умови, не дотримані вимоги п. 1 містобудівних умов і обмежень. Встановлено, що будівництво ведеться з порушеннями п. 3.22 та п. 3.48 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», ч. 2. ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 1.17 ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва»

Того ж дня відповідачем складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яким встановлено зазначені порушення, за що передбачена відповідальність п. 8 ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та видано припис, яким вимагається з 19 серпня 2013 року зупинити виконання будівельних робіт та у термін до 23 вересня 2013 року усунути встановлені правопорушення у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі зазначених акту перевірки, протоколу та припису відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 363/13 від 29 серпня 2013 року, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 8 ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 51615 грн.

Не погоджуючись з вказаними приписом та постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що спірні рішення відповідача відповідають вимогам закону, позивачем не спростовано вчинення ним правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

П. 8 ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» передбачено, що суб'єкти містобудування, які виконують будівельні роботи, несуть відповідальність у вигляді штрафу за виконання будівельних робіт з порушенням вимог будівельних норм, державних стандартів і правил або затверджених проектних рішень - у розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат.

Згідно з п. 3.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз'їзди (п. 3.11).

П. 3.48 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що граничні розміри площі забудови і поверховості садового будинку та господарських будівель на ділянці встановлюється статутом садівницького товариства чи кооперативу за погодженням з місцевими органами архітектури та містобудування (районними чи обласними). Ці розміри встановлюються за умови забезпечення необхідної площі для ведення господарської діяльності на ділянці та дотримання вимог нормативної тривалості інсоляції територій суміжних ділянок.

Загальна площа і поверховість дачного будинку та господарських будівель на ділянці встановлюються архітектурно-планувальним завданням з урахуванням чинних будівельних та інших нормативів щодо відстаней та інсоляції будинків і територій суміжних ділянок, а також місцевих правил забудови.

Згідно п. 1.17 ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва» на кожному об'єкті будівництва належить, зокрема, вести загальний журнал робіт за формою згідно з додатком В, спеціальні журнали з окремих видів робіт, перелік яких встановлює генпідрядник, виходячи з вимог нормативних документів щодо ведення виконавчої документації за формами, зразки яких наведено в додатку Г, журнал авторського нагляду відповідно до ДБН А.2.2-4.

Як встановлено судами та підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і від 19 серпня 2013 року та протоколом про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19 серпня 2013 року, які не містять зауважень, пояснень довіреної особи позивача - Гордійчука І.О., позивачем порушено наведені норми ДБН.

З урахування встановлених судами обставин, факту порушення позивачем ДБН за відсутності доказів, які б могли спростувати наведені обставини, оскаржувані припис та постанова відповідача прийняті з дотриманнями вимог, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Факт наявності у позивача на день проведення перевірки декларації про початок виконання будівельних робіт ніяким чином не спростовує обставини вчинення ним правопорушень у сфері містобудівної діяльності, встановлених у передбаченому законом порядку та не звільняє його від обов'язку дотримуватись ДБН під час здійснення будівельних робіт.

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. N 553 визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а також визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності (п. 1).

Тому, доводи позивача, що вказаний порядок не поширюється на правовідносини щодо перевірки органами державного архітектурно-будівельного контролю об'єктів ІІ категорії складності ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права, у зв'язку з чим є безпідставними та не приймаються судом до уваги.

Інші доводи позивача обґрунтовано спростовано судами першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої і апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи, тому відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «ЖБК Осокорки» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: