Справа № 826/933/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/933/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

14 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Ковтун І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Черкаської обласної державної адміністрації, Головного управління Держземагенства у Черкаській області про визнання дій протиправними, скасування рішення щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оформленого протоколом № 6 від 06 листопада 2014 року та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Черкаської обласної державної адміністрації, Головного управління Держземагенства у Черкаській області про визнання дій протиправними, скасування рішення щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оформленого протоколом № 6 від 06 листопада 2014 року та зобов'язання вчинити дії,- відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачі звернулися до суду з апеляційною скаргою в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 30 квітня 2014 року між Приватним підприємством «Компанія «Надежда» (Продавець), з однієї сторони, ОСОБА_3 (Покупець, Позивач 1), з іншого боку, було укладено Договір купівлі продажу нежитлових будівель, відповідно до умов якого ПП «Компанія Надежда» продало, а позивач 1 придбав нежитлову будівлю, а саме, 1/2 частки КПП, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 209,10 кв.м, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, що раніше перебувало у користуванні ПП «Компанія «Надежда», на підставі договору оренди землі від 13 жовтня 2009 року, укладеного між Чорнобаївською районною державною адміністрацією та ПП «Компанія «Надежда», площею 0, 3448 га.

30 квітня 2014 року між Приватним підприємством «Компанія «Надежда» (Продавець), з однієї сторони, ОСОБА_4 (Покупець, Позивач 2), з іншого боку, було укладено Договір купівлі продажу нежитлових будівель, відповідно до умов якого ПП «Компанія Надежда» продало, а позивач 2 придбав нежитлову будівлю, а саме, 1/2 частки заправочної станції, що знаходиться в АДРЕСА_2, загальною площею 45,10 кв.м., розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, що раніше перебувало у користуванні ПП «Компанія «Надежда», на підставі договору оренди землі від 13 жовтня 2009 року, укладеного між Чорнобаївською районною державною адміністрацією та ПП «Компанія «Надежда», площею 0, 3448 га.

16 липня 2014 року позивачі звернулися з клопотанням до Черкаської обласної державної адміністрації про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3448 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, для експлуатації та обслуговування будівель КПП та заправочної станції в адміністративних межах Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області, за межами населеного пункту та передачі в довгострокову оренду.

22 вересня 2014 року листом №13-23-0.51-4194/2-14 Головне управління Держземагенства у Черкаській області повідомило позивачів про відмову у задоволенні заявленого клопотання, в обґрунтування якого зазначило про відсутність належним чином оформленого клопотання та необхідних матеріалів на земельну ділянку та зважаючи на п.2 ст. 50 Цивільного кодексу України, п. 2, ст. 55 Господарського кодексу України рекомендувало звернутися до обласної державної адміністрації повторно, але як суб'єкти підприємницької діяльності, з належними документами, відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України.

14 жовтня 2014 року позивачі повторно звернулися з клопотанням до Черкаської обласної відведення адміністрації про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду та передачу вищезазначеної земельної ділянки в оренду.

14 листопада 2014 року листом за №13-23-0.51-5182/2-14 Головне управління Держземагенства у Черкаській області повідомило позивачів повторно про відмову у задоволенні заявленого клопотання, оскільки земельна ділянка планується для використання під господарську діяльність, тому потрібно звернутися до облдержадміністрації як суб'єкти господарювання, з належними документами у відповідності до ст. 123 Земельного кодексу України, ст. 50 Цивільного кодексу України, ст. 55 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Підпунктом 61 пункту 4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року N 445 встановлено, що Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч. 1 статті 116 ЗК України (тут і далі нормативні акти наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що при розгляді клопотання, орган державної влади зобов'язаний перевірити об'єкт на відповідність до генеральних планів населених пунктів, містобудівної документації та інших вимог визначених у статті 123 ЗК України, відсутність хочаб одного документа позбавляє можливості обласну адміністрацію ідентифікувати об'єкт на відповідність вимогам Земельного кодексу і тим самим прийняти обгрунтоване рішення, як то про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки так і про відмову у його наданні.

Законом України «Про землеустрій» визначено, що землеустрій - сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Статтею 25 Закону України "Про землеустрій" визначені види документації із землеустрою, серед яких, зокрема, визначено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно зі статтею 58 Закону України "Про землеустрій", врахування державних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у виконанні заходів, передбачених загальнодержавними програмами щодо використання та охорони земель, схемами землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель, проведення державної експертизи і здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що судом першої інстанції вірно зазначено, що при поданні заяви (клопотання) позивачі повинні були зазначити цільове призначення земельної ділянки, яку мали намір отримати в оренду, проте, як вбачається з клопотань, які позивачі подавали до Черкаської обласної державної адміністрації, не зазначено цільового використання земельних ділянок.

Більш того, безпосередньо позивачами в їх клопотанні зроблено посилання на статтю 123 ЗК, де зазначено, що у клопотанні про одержання у користування земельної ділянки зазначаються орієнтований розмір земельної ділянки та її цільове призначення.

Між тим, судом встановлено, що орієнтований розмір земельної ділянки позивачами визначено як 0,3 га, однак ані в першому, ані в другому клопотанні на вимогу Земельного кодексу та відповідача-2 апелянтами не було надано жодної інформації щодо цільового призначення такої земельної ділянки, що в свою чергу виключило можливість розгляду по суті відповідачем-1 клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування.

Проте, слід зазначити, що Черкаською обласною державною адміністрацією 06 листопада 2014 року повторно було розглянуто клопотання позивачів щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3 га (землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення), що знаходиться в адміністративних межах Чорнобаїської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області, за межами населеного пункту, з подальшим наданням її в оренду для експлуатації та обслуговування будівель КПП та заправочної станції та встановлено невідповідність поданого пакету документів вимогам законодавства, про що зазначено в протоколі від 06 листопада 2014 року.

Таким чином, оскільки, позивачами разом із вказаними заявами не було подано відповідачу належним чином оформлених документів, у яких зазначено цільове призначення земельної ділянки, колегія суддів вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у розгляді його клопотання на черговій сесії адміністрації.

Окрім зазначеного, суд також звертає увагу на те, що позовна вимога № 3 є формою втручання у дискреційні повноваження державного органу - Черкаської обласної державної адміністрації та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, оскільки повноваження відповідача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є його виключною компетенцією.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд також звертає увагу на положення Постанови Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Слід зазначити, що рішення про відмову у задоволенні клопотання позивачів викладено у листі головного управління Держземагенства у Черкаській області, оскільки порушене питання розглядалося не по суті, а лише щодо можливості винесення його на обговорення, тому що позивачами не було дотримано вимог законодавства та не надано належний пакет документів повторно.

На зауваження апелянтів щодо того, що відповідачі не мають права принудити позивачів до зайняття господарською діяльністю та, відповідно, зареєструватися суб'єктами господарювання і подати до клопотання відповідні документи, колегія суддів зазначає, що висновок відповідачів про те, що земельна дялінка буде використовуватися для підприємництва сформований з огляду на специфіку придбаного апелянтами у власність майна, оскільки використанно заправочної станції для власних потреб не вбачається доцільним.

Таким чином, правомірним є висновок суду про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.