Справа № 826/750/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2015 р. м. Київ К/800/28466/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (головує в судовому засіданні),
Заїки М.М.,
Ліпського Д.В.,
секретаря Горбатюка В.С.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про скасування рішення,

встановив:

В січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним і скасування рішення від 30.12.2013 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Позов обґрунтував тим, що відповідач неправомірно прийняв рішення про сплату недоїмки і застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску на суму доходу за грудень 2011 року, оскільки він перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував фіксовану ставку єдиного соціального внеску, а у зв'язку з перевищенням граничного обсягу виручки за 2011 рік з 1 січня 2012 року перейшов на загальну систему оподаткування.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що позивач не нарахував і не сплатив єдиний внесок на всю суму свого доходу за 2011 рік та за 1 квартал 2012 року, тому податковим органом правомірно прийнято рішення про стягнення з нього суми недоїмки і застосування штрафних санкцій.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 29.07.2009 р. зареєстрований фізичною особою-підприємцем. У 2011 році позивач був платником єдиного податку, а з 1 січня 2012 року перейшов на загальну систему оподаткування.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 05.12.2013 р. відповідачем складено акт від 12.12.2013 р. № 2793/26-58-17-01-17-.

Актом перевірки зафіксовано порушення приватним підприємцем частини восьмої статті 9 Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI), а саме: недекларування валових доходів за 2011 рік в сумі 44 525 грн (на суму перевищення граничного обсягу виручки 500 000 грн, що мало місце в грудні 2011 року) та недекларування валових доходів за 1 квартал 2012 року в сумі 328 грн.

Рішенням від 30.12.2013 р. № за донарахування територіальним органом доходів і зборів 15 822,51 грн єдиного внеску до ФОП ОСОБА_4 застосовані фінансові санкції в розмірі 7911,26 грн, всього до сплати - 23 733,77 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач безпідставно послався в акті перевірки і в оскаржуваному рішенні на порушення позивачем частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI в редакції Закону України від 18.09.2012 р. № 5292-VI, який набрав чинності з 13.10.2012 р., та неправомірно нарахував єдиний внесок за 2011 рік, коли позивач перебував на спрощеній системі оподаткування і сплачував єдиний податок у порядку, встановленому Указом Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

З висновками судів колегія суддів не погоджується з огляду на наступне

Указом Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, спрямований на підтримку суб'єктів малого підприємництва. За змістом статті 1 зазначеного Указу з доходів, одержаних фізичною особою-суб'єктом малого підприємництва, єдиний податок запроваджується за умови дотримання вимог цього Указу, зокрема якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 000 грн.

Згідно зі статтею 5 Указу в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Питання сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) на суми, що перевищують встановлений законодавцем граничний обсяг виручки, положеннями Указу врегульовані не були.

Водночас пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом (з 1 січня 2011 року) суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян", нараховують, обчислюють та сплачують єдиний внесок відповідно до цього Закону.

За змістом пункту 1 частини другої статті 6, частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник єдиного внеску зобов'язаний у повному обсязі обчислювати і сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Єдиний внесок для платників, які обрали спрощену систему оподаткування, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка від суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу (частина одинадцята статті 8, пункт 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Аналіз загальних принципів справляння податків і зборів, закріплених Конституцією України, та наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що на суми доходів суб'єкта підприємницької діяльності - платника єдиного податку, отриманих з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, має нараховуватись єдиний внесок за загальними правилами, встановленими Законом № 2464-VI для платників, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Зазначений правовий підхід для вирішення подібної ситуації наведено в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2013 року у справі № 21-149а13.

Посилання судів на безпідставне застосування податковим органом частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI в редакції Закону України від 18.09.2012 р. № 5292-VI, якою змінено базовий звітний період для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, з календарного місяця на календарний квартал, не впливає на правильність висновку відповідача, оскільки судами не встановлено, що спірна сума доходу була включена позивачем у звіт в наступному місяці чи кварталі, і з неї сплачено єдиний внесок у розмірі 34,7%.

Прийняття відповідачем оскаржуваного рішення після отримання заперечень позивача на акт перевірки, про що зазначено в судових рішеннях, свідчить про відхилення податковим органом цих заперечень, а порушення строків надання на них відповіді не впливає на законність прийнятого рішення.

При цьому надсилання відповідачем ОСОБА_4 рішення про застосування штрафних санкцій з включенням до нього і суми недоїмки не змінює суті допущених позивачем порушень та не порушує його прав, оскільки статтею 25 Закону № 2464-VI встановлено однаковий порядок оскарження платником вимоги про сплату недоїмки та рішення про нарахування пені та/або застосування штрафів; суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску; суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Відповідно до статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

За наведених обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Заїка М.М.
Ліпський Д.В.