Справа № 826/20519/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю “Астерс Груп”

до

Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 26 лютого 2015 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 19 червня 2014 року №4864/26-51-22-04/35995595 “Про результати камеральної (електронної) перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ “Астерс Груп” (код ЄДРПОУ 35995595) за період – квітень 2014 року”(далі по тексту – акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 184.6, 184.7 статті 184, пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за квітень 2014 року на суму 7 013 109,00 грн.

Вказане в акті перевірки порушення базується на висновках акта камеральної перевірки податкової декларації позивача з податку на додану вартість за березень 2014 року від 21 травня 2014 року №4118/26-51-22-04/35995595, згідно з яким встановлено наступне: 13 березня 2014 року ТОВ “Астерс Груп” анульовано свідоцтво платника податку на дону вартість; 21 березня 2014 року за заявою позивача його внесено до реєстру платників податку на додану вартість та видано нове свідоцтво; у декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року сформувало податкові зобов’язання за податковими накладними, виписаними за період з 01 березня 2014 року по 12 березня 2014 року у сумі 6 595 153,00 грн. та з 21 березня 2014 року по 31 березня 2014 року у сумі 18 732 429,00 грн., та податковий кредит за отриманими податковими накладними за період з 01 березня 2014 року по 12 березня 2014 року у сумі 13 356 531,00 грн. та з 21 березня 2014 року по 31 березня 2014 року у сумі 11 719 320,00 грн., однак, згідно з пунктом 202.1 статті 202 Податкового кодексу України податкові накладні, виписані підприємством та отримані ним за період з 21 березня 2014 року по 31 березня 2014 року, повинні бути відображені за звітний податковий період - квітнень 2014 року.

З огляду на викладене, відповідач визначив спірну суму грошового зобов’язання з урахуванням показників податкових зобов’язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, відображених ТОВ “Астерс Груп” за період з 21 березня 2014 року по 31 березня 2014 року у податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року, а саме додавши до сум податкових зобов’язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, задекларованих у податковій декларації за квітень 2014 року, відповідні суми податкових зобов’язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 21 березня 2014 року по 31 березня 2014 року.

Позивач не погоджується з прийнятим на їх підставі податковим повідомленням-рішенням, мотивуючи позовні вимоги несвоєчасним повідомленням ТОВ “Астерс Груп” про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, а саме: підприємство декларувало податкові зобов’язання та податковий кредит з податку на додану вартість за період з 21 березня 2014 року по 31 березня 2014 року у податковій декларації за березень 2014 року, оскільки не знало про анулювання свідоцтва; крім того, позивач зазначає про безпідставність застосування відповідачем правил умовного продажу згідно з пунктом 184.7 статті 184 Податкового кодексу України.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи даний спір, звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень статті 33 Податкового кодексу України податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

Базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов’язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податку.

Пункт 203.1 статті 203 Податкового кодексу України встановлює, що податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

За правилами пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.

Процитовані норми Податкового кодексу України вказують, що платник податку на додану вартість зобов’язаний здійснювати розрахунок податку на додану вартість за базовий період – календарний місяць; при цьому, якщо особа зареєстрована платником податку на додану вартість з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.

Таким чином, першим звітним (податковим) періодом з податку на додану вартість ТОВ “Астерс Груп” є період з 21 березня 2014 року по 30 квітня 2014 року.

Разом з тим, як підтверджують матеріали справи та не заперечується самим позивачем, ТОВ “Астерс Груп” включило до складу податкових зобов’язань відповідні суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними ним за період з 21 березня 2014 року по 31 березня 2014 року, на суму 18 732 429,00 грн. та включило до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від постачальників, за період з 21 березня 2014 року по 31 березня 2014 року, у сумі 11 719 320,00 грн.

Наведене свідчить, що позивач помилкового не відобразив за звітний податковий період квітень 2014 року відповідні суми податкових зобов’язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, що виникли за період за період з 21 березня 2014 року по 31 березня 2014 року, а тому, сума податкових зобов’язань у розмірі 18 732 429,00 грн. та сума податкового кредиту у розмірі 11 719 320,00 грн. за вказаний період, підлягають відображенню (перенесенню) до складу податкових зобов’язань та податкового кредиту з податку на додану вартість податкової декларації за квітень 2014 року.

Так, у податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2014 року позивач задекларував суму податкових зобов’язань на рівні 20 840 506,00 грн., суму податкового кредиту на рівні 20 577 633,00 грн. та суму податку, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет – 262 873,00 грн., яка визначена як різниця між сумою податкових зобов’язань та сумою податкового кредиту (20 840 506,00 грн. - 20 577 633,00 грн.).

На думку суду, за результатами відображення (перенесення) до податкової декларації з податку на додану вартість сум податкових зобов’язань у розмірі 18 732 429,00 грн. та податкового кредиту у розмірі 11 719 320,00 грн. за період з 21 березня 2014 року по 31 березня 2014 року, правильна математична сума податкових зобов’язань з податку на додану вартість за квітень 2014 року повинна складати 39 572 935,00 грн. (20 840 506,00 грн. + 18 732 429,00 грн.), сума податкового кредиту – 32 296 953,00 грн. (20 577 633,00 грн. + 11 719 320,00 грн.), та, відповідно, сума, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет – 7 275 982,00 грн. (39 572 935,00 грн. - 32 296 953,00 грн.), що на 7 013 109, грн. менше, ніж визначено позивачем у податковій декларації за квітень 2014 року.

Аналогічні розрахунки суми податку на додану вартість проведено відповідачем та зафіксовано в акті перевірки.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновками акта перевірки про порушення позивачем вимог пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України та про заниження податку на додану вартість за квітень 2014 року на суму 7 013 109,00 грн.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що період з 21 березня 2014 року по 31 березня 2014 року відображений ним у складі податкової декларації з податку на додану вартість за березень через несвоєчасне повідомлення про анулювання реєстрації платником податку на додану вартість, оскільки 21 березня 2014 року ТОВ “Астерс Груп” знову отримало статус платника податку на додану вартість, а, отже, на момент подання податкової декларації як за березень 2014 року, так і за квітень 2014 року, достовірно знало про анулювання реєстрації платником податку на додану вартість.

Крім того, пункт 202.1 статті 202 Податкового кодексу України визначає тривалість податкового періоду, виходячи із дати реєстрації платником податку на додану вартість, та не передбачає особливостей у разі несвоєчасного отримання відомостей про анулювання реєстрації платником податку.

Так само, поза увагою суду залишаються посилання позивача про неправильне застосування ДПІ у Дарницькому районі правил умовного продажу відповідно до пунктів 184.6, 184.7 статті 184 Податкового кодексу України, оскільки сума податкового зобов’язання у розмірі 7 013 109,00 грн. визначена відповідачем виключно з урахуванням положень пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України та без процедури умовного продажу за наслідками анулювання реєстрації платником податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 184.6 статті 184 Податкового кодексу України у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Пункт 184.7 статті 184 Податкового кодексу України передбачає, якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов’язаний визначити податкові зобов’язання по таких товарах/послугах, необоротних активах, виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Між тим, суд звертає увагу, що у межах спірних правовідносин відповідач не визначав ТОВ “Астерс Груп” податкових зобов’язань по товарах/послугах, необоротних активах, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності у зв’язку із анулюванням реєстрації платником податку на додану вартість.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Дніпровському районі доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Астерс Груп” задоволенню не підлягає.

Частина третя статті 4 Закону України “Про судовий збір” встановлює, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Матеріали справи підтверджують, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 487,20 грн., тобто 10 відсотків розміру ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру.

Відповідно до частин першої-третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов’язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, решта суми судового збору у розмірі 90 відсотків розміру ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру, а саме 4 384,80 грн. (4 872,00 грн. – 487,20 грн.) має бути стягнута на користь Державного бюджету України з позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю “Торговельно-фінансова група “Астерс Груп” відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко