Справа № 803/25/15-а
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Справа № 876/2322/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Волошин М.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Клапчука Р.Я.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними, скасування рішень, зобов'язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними, скасування рішень, зобов'язання до вчинення дій.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 29 серпня 2014 року № 76. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 14 жовтня 2014 року № 40-14. Зобов'язано Управління Державної міграційної служби України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Державна міграційна служба України оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, оскільки з матеріалів особової справи позивача вбачається відсутність суб'єктивного елементу обґрунтованості побоювання зазнати переслідування з боку компетентних органів Шрі-Ланки. Позивач взагалі не був об'єктом зацікавленості правоохоронних чи інших органів Шрі-Ланки, оскільки після ліквідації організації "Тигрів визволення Таміл-Іламу" в 2009 році він й надалі тривалий час прожив на батьківщині та в подальшому безперешкодно залишив її територію. Про відсутність заборони компетентних органів влади Шрі-Ланки на виїзд заявника засвідчує той факт, що залишаючи країну, заявник використав повітряний простір, прямуючи з Шрі-Ланки до Москви. При цьому, перетин кордону передбачає проведення відповідної перевірки особи та її документів. Проте позивач, який побоюється переслідувань та розправи з боку організації, безперешкодно перетнув кордон та не був затриманий, що ставить під сумнів факт побоювання.

Крім того, в співбесіді заявник повідомив, що він бажав потрапити до країн Західної Європи, оскільки рівень життя у них досить високий. Вказане дає підстави вважати, що останній відноситься до категорії економічних мігрантів, осіб, які добровільно залишають країну своєї громадської належності з метою пошуку кращих умов життя, а не до категорії біженців, які побоюються за своє життя в наслідок переслідувань, тощо.

Ні до УДМСУ у Волинській області, ні до ДМСУ жодних переконливих доказів, що свідчили б про переслідування та погрози переслідування позивачем на своїй батьківщині, надано не було. Як вбачається із наведених фактів, позивач за жодною із конвенційних ознак на батьківщині не переслідувався, переслідування достовірними доводами не підтверджується, інформаційні матеріали носять загальний характер і не підтверджують подій переслідування саме позивача та свідчать, що метою залишення країни постійного проживання є виїзд до країн Західної Європи.

Представник Державної міграційної служби України в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Державної міграційної служби України не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом, на підставі матеріалів особової справи № 2014 LT 0014 (а. с.34-66) встановлено, що позивач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Шрі-Ланці, м. Джафна, шріланкієць, сповідує індуїзм, освіта середня, неодружений, громадянин Шрі-Ланки, 18.06.2014 року подав до заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яка супровідним листом Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМСУ від 29.07.2014 року № 04-01/344 була скерована до УДМСУ у Волинській області та отримана останнім 11.08.2014 року.

Наказом УДМСУ у Волинській області від 29.08.2014 року № 76 "Про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту" відмовлено громадянину Шрі-Ланка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. УДМСУ у Волинській області направило позивачу повідомлення від 01.09.2014 року № 0701/14 про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням ДМСУ від 14.10.2014 року № 40-14 відхилено скаргу ОСОБА_3 на рішення УДМСУ у Волинській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. УДМСУ у Волинській області направило позивачу повідомлення від 27.10.2014 року № 23 про відхилення скарги на рішення органу міграційної служби про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08.07.2011 року № 3671-VI, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 частини першої статті 1 цього ж Закону передбачено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа: яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві; яка вчинила злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, якщо таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких або особливо тяжких злочинів; яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації Об'єднаних Націй; стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні; яка до прибуття в Україну була визнана в іншій країні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні. Дія цього абзацу не поширюється на дітей, розлучених із сім'ями, а також на осіб, які народилися чи постійно проживали на території України, а також їх нащадків (дітей, онуків).

Згідно з частиною першою статті 7 вказаного Закону оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до частин четвертої, шостої статті 8 цього ж Закону рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Отже, з цього слідує, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту приймається лише з двох підстав: заява є очевидно необґрунтованою або заява носить характер зловживання.

Як вбачається із висновку працівника УДМСУ у Волинській області щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 26.08.2014 року, на підставі якого було прийнято оскаржуваний наказ УДМСУ у Волинській області від 29.08.2014 року № 76, позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у зв'язку із тим, що заява є очевидно необґрунтованою та неправдоподібною.

Згідно із пунктом 4.1 розділу IV "Попередній розгляд заяв" Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року № 1146/19884), під час попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа органу міграційної служби (особа, яка веде справу) протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви:

а) проводить співбесіду із заявником з дотриманням правил, встановлених частинами другою та третьою статті 8 Закону. У разі залучення перекладача для участі в співбесіді уповноважена посадова особа органу міграційної служби перед початком співбесіди попереджає перекладача про необхідність дотримання умов конфіденційності, що оформлюється розпискою про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника (додаток 12). Результати співбесіди оформлюються відповідним протоколом співбесіди (додаток 13) із особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підписується цією особою або її законним представником;

б) розглядає відомості, наведені в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інші документи, вимагає додаткові відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

в) готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 14). У висновку обов'язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Цей висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач УДМСУ у Волинській області при розгляді заяви позивача та прийнятті оскаржуваного наказу про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, неповно дослідив відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та неповністю використав інформацію про країну походження заявника (Шрі-Ланка).

Так, зокрема, позивач у заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 18.06.2014 року, в анкеті особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у якій відсутня дата її складання, та в протоколі співбесіди від 22.08.2014 року вказав, що однією з причин еміграції є та обставина, що його переслідує армія Шрі-Ланки у зв'язку із участю в організації ТВТІ (Тигри визволення Таміл-Ілама), був підданий тортурам, його дядько також був членом цієї організації. Крім того, позивач вказав, що є тамілом.

Разом з тим, відповідачем УДМСУ у Волинській області, у зв'язку із повідомленням позивачем даних про приналежність до організації ТВТІ та його етнічної належності, не було повною мірою використано інформацію про країну походження заявника (Шрі-Ланка) в частині, що стосується переслідувань підозрюваних у підтримці ТВТІ, активістів, що виступають за права тамілів та жорсткого поводження і тортур при затриманні, про які йдеться, зокрема, у Резолюції "Сприяння примирення, підзвітності та прав людини" Ради з прав людини при Генеральній Асамблеї ООН від 09.04.2014 року, Рекомендаціях та огляді інформації про Шрі-Ланку Міністерства внутрішніх справ Великобританії від 28.08.2014 року, Звіті Всесвітньої гуманітарної організації "Контроль за дотриманням прав людини" за 2014 рік та інших відкритих джерелах.

При цьому, інформація про країну походження заявника (Шрі-Ланка), яка була використана при складанні висновку працівника УДМСУ у Волинській області щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 26.08.2014 року за своїм змістом орієнтована на осіб, які бажають відвідати вказану країну з туристичною метою, проте, не вказує про стан дотримання у зазначеній державі прав тамілів та осіб, причетних до діяльності ТВТІ.

Крім того, відповідачем УДМСУ у Волинській області не була перевірена інформація про застосування до позивача тортур, повідомлена ним у заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 18.06.2014 року і на підтвердження якої представником позивача надані відповідні фотографії.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що наказ УДМСУ у Волинській області від 29.08.2014 року № 76 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не відповідає вимогам статей 1, 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", пункту 4.1 розділу IV "Попередній розгляд заяв" Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року № 1146/19884), оскільки в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи відповідача УДМСУ у Волинській області про те, що заява позивача є очевидно необґрунтованою або носить характер зловживання.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до пунктів 8.1 - 8.3 розділу VІІІ "Розгляд скарг Державною міграційною службою України" Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року № 1146/19884), ДМС України відповідно до статті 12 Закону здійснює розгляд скарг на рішення органів міграційної служби: а) про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі надходження до ДМС України скарги на рішення органу міграційної служби структурний підрозділ з питань біженців ДМС України: а) реєструє скаргу в журналі реєстрації скарг на рішення органу міграційної служби (додаток 36); б) направляє до органу міграційної служби, рішення якого оскаржено, доручення про видачу довідки про звернення за захистом в Україні або продовження строку її дії (у випадку, коли заявник в установленому порядку вже отримав таку довідку); в) витребовує особову справу заявника від органу міграційної служби, що ухвалив оскаржене рішення; г) після отримання матеріалів особової справи заявника розглядає скаргу із дотриманням вимог, встановлених частинами шостою та сьомою статті 12 Закону; ґ) готує висновок за результатами розгляду скарги, в якому обов'язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел. За результатами розгляду скарги ДМС України в межах строку, передбаченого частиною п'ятою статті 12 Закону, приймає одне з таких рішень: а) про задоволення скарги та скасування рішення органу міграційної служби про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; б) про відхилення скарги на рішення органу міграційної служби про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; в) про залишення скарги без розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення ДМСУ від 14.10.2014 року № 40-14 про відхилення скарги на рішення органу міграційної служби про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", пунктів 8.1 - 8.3 розділу VІІІ "Розгляд скарг Державною міграційною службою України" Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року № 1146/19884), оскільки доводи скарги позивача ретельним чином перевірені не були, в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки про те, що заява позивача є очевидно необґрунтованою або носить характер зловживання.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Державної міграційної служби України слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у справі № 803/25/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Повний текст ухвали виготовлений 09 квітня 2015 року.