Справа № 2а-15711/12/2670
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2015 р. м. Київ К/800/38798/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Горбатюка С.А., Сороки М.О.,
при секретарі:Слободян О.М.,
за участю: представника Генеральної прокуратури України - представника позивача - представника відповідача - Бараненка І.І., Сікорського Т.Г., Сухенко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства культури України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Подол і К» до Міністерства культури України, заступника Міністра культури України - керівника апарату Міністерства культури України Губіної Олександри Олександрівни, за участю: прокуратури Подільського району м. Києва, про визнання протиправною та скасування постанови, -
в с т а н о в и л а:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Подол і К» звернулось до суду з позовом до Міністерства культури України, заступника Міністра культури України - керівника апарату Міністерства культури України Губіної Олександри Олександрівни, за участю: прокуратури Подільського району м. Києва, про визнання протиправною та скасування постанови.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2013 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Міністерства культури України

від 22 червня 2012 року №06 про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю «Подол і К» фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини у розмірі 170 000,00 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Подол і К» судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі

1 700,00 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 850,00 грн.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням апеляційного суду, Міністерство культури України звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що Департаментом культурної спадщини та культурних цінностей Міністерства культури України проведено перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Подол і К» щодо дотримання законодавства України про охорону культурної спадщини на об'єкті будівництва за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 69-А-71, у Подільському районі, якою встановлено, що позивач проводить будівельні роботи з будівництва офісно-готельного центру в історичному ареалі м. Києва без дозволу центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини - Міністерства культури України.

На підставі матеріалів вищезазначеної перевірки, заступником Міністра культури України - керівником апарату Губіною О.О. 22 червня 2012 року постановою про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини № 06 на товариство з обмеженою відповідальністю «Подол і К» накладено штраф у розмірі 170 000,00 грн. за проведення незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам'ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць.

Вважаючи зазначену постанову про застосування фінансових санкцій протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об'єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Пам'ятка культурної спадщини - це об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Зоною охорони пам'ятки є встановлювані навколо пам'ятки охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Положеннями статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема, погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам'ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об'єктах культурної спадщини.

Згідно і частиною 3 статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Положеннями статті 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачена відповідальність юридичних осіб за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, зокрема, за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам'ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, відповідний орган охорони культурної спадщини накладає фінансову санкцію у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Списку історичних населених місць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 року № 878, місто Київ віднесено до історичних населених місць.

Крім того, пунктом 58 Переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, що є додатком до Закону України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» передбачено дозвіл на проведення робіт на пам'ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених пунктів, який видається на підставі Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Отже, погодження проекту будівництва є процедурою встановлення відповідності проектних рішень вихідним даним на проектування, а дозвіл на проведення робіт на пам'ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених пунктів є документом, який дозволяє виконання робіт з будівництва на вказаних територіях з урахуванням необхідності збереження об'єктів культурної спадщини, у тому числі тих, які можуть бути виявлені у ході таких робіт, традиційного середовища окремих об'єктів культурної спадщини та історичного ареалу в цілому.

Так, судами встановлено, що згідно з рішенням Київської міської ради

від 16 липня 1979 року № 920, розпорядження Київської міської державної адміністрації

від 17 травня 2002 року № 979, земельна ділянка будівництва по вул. Фрунзе, 69-А-71 у Подільському районі м. Києва входить в архітектурно-археологічну зону та археологічний заповідник «Гора Щекавиця».

При цьому будівельні роботи в історичному ареалі м. Києва за адресою: вул. Фрунзе,

69-А-71 у Подільському районі м. Києва проводяться товариством з обмеженою відповідальністю «Подол і К» без дозволу центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини на проведення робіт.

З огляду на викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про правомірність застосування Міністерством культури України фінансових санкцій відносно позивача за порушення ним вимог чинного законодавства, що полягає у протиправності дій щодо проведення робіт з будівництва житлового комплексу без дозвільного документу центрального органу виконавчої влади, а суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, а відтак - безпідставно скасував рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства культури України задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у

справі - скасувати.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Подол і К» до Міністерства культури України, заступника Міністра культури України - керівника апарату Міністерства культури України Губіної Олександри Олександрівни, за участю: прокуратури Подільського району м. Києва, про визнання протиправною та скасування постанови - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: