Справа № 816/689/15-а
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/689/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шевченко О.С.,

представника позивача - Лаврука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ Ампер" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання дій незаконними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АВМ Ампер" /надалі - позивач; ТОВ "АВМ Ампер"/ звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області /надалі - відповідач; Кременчуцька ОДПІ/ про визнання незаконними дій Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області по проведенню перевірки ТОВ "АВМ Ампер" з питання своєчасності сплати податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення від 05.04.2012 № та податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 05.04.2012 № та складання акту № 1578/16-03-22-04/30484951 від 22.10.2014; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.11.2014 № /2354 та №/2356.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 24.10.2013 ТОВ "АВМ Ампер" отримано податкову вимогу Кременчуцької ОДПІ № 202-22/96 від 23.10.2013 та 03.12.2013 повністю сплачено суму податкового боргу, в тому числі, штрафні санкції та пеню по день сплати. Вважає, що Кременчуцькою ОДПІ усупереч приписам п. 116.2 ст. 116 Податкового кодексу України за одне правопорушення до позивача двічі застосовано штрафні (фінансові) санкції. Зазначає, що податкове повідомлення-рішення №/422 від 18.04.2012 було частково скасоване, а тому вважається відкликаним. Пояснює, що перевірка, за результатами якої винесено оскаржуваний акт, не відноситься до жодного з видів перевірок, визначених Податковим кодексом України, а тому дії щодо її проведення є незаконними.

23.03.2015 до суду надійшли письмові заперечення, в яких на підтвердження правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач посилається на висновки перевірки ТОВ "АВМ Ампер" з питання своєчасності сплати податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення від 05.04.2012 № та податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 05.04.2012 № , оформленої актом від 22.10.2014 № 1578/16-03-22-04/30484951. Зазначає, що ТОВ "АВМ Ампер" обґрунтовано та законно притягнуто до фінансової відповідальності, що встановлена п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, у вигляді застосування штрафних санкцій за порушення строків сплати узгодженого на підставі рішення суду зобов'язання. Вважає, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому висновки не можуть бути предметом спору. Вказує, що процедурні порушення, допущені під час призначення та/або проведення невиїзної перевірки контролюючим органом, не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами відповідної перевірки.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "АВМ Ампер" (ідентифікаційний код 30484951) зареєстроване як юридична особа 16.08.2007 /а.с. 55/.

22.10.2014 посадовою особою Кременчуцької ОДПІ з проведено перевірку ТОВ "АВМ Ампер" з питання своєчасності сплати податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення від 05.04.2012 № та податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 05.04.2012 № , за результатами якої складено акт від 22.10.2014 №1578/16-03-22-04/30484951 /а.с. 15-17/.

Як вбачається з акту перевірки, проведеною перевіркою встановлено несвоєчасну сплату ТОВ "АВМ Ампер" узгодженого податкового зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість, чим порушено пункт 57.3 статті 57 Податкового кодексу України.

Із письмових пояснень відповідача встановлено, що при складенні акту перевірки використовувалися дані АІС "Аудит", відповідно до яких податкові повідомлення-рішення № та № винесені 05.04.2012, внаслідок чого виникла невідповідність дати податкових повідомлень-рішень, яка зазначена в акті перевірки /05.04.2012/, та дати податкових повідомлень-рішень, яка зазначена у самих податкових повідомленнях-рішеннях /18.04.2012/ /а.с. 113-114/.

11.11.2014 на підставі акта перевірки від 22.10.2014 №1578/16-03-22-04/30484951 Кременчуцькою ОДПІ винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № /2354, яким за затримку на 44,38 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 152447,25 грн. ТОВ "АВМ Ампер" зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 30489,45 грн. /а.с. 11/;

- № /2356, яким за затримку на 44 календарні днів сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 522519,55 грн. ТОВ "АВМ Ампер" зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 104503,91 грн. /а.с. 13/.

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями від 11.11.2014 № /2354 та № /2356, а також з діями Кременчуцької ОДПІ по проведенню перевірки та складенню акту № 1578/16-03-22-04/30484951 від 22.10.2014, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 11.11.2014 № /2354 та № /2356, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.04.2012 Кременчуцькою ОДПІ на підставі акту перевірки № 8790/23-209/30484951 від 28.12.2011 та рішення про результати розгляду скарги ДПС у Полтавській області від 05.04.2012 № 866/10/10-215 винесено наступні податкові повідомлення рішення:

- № /420, яким ТОВ "АВМ Ампер" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" у розмірі 566133 грн., у тому числі: за основним платежем - в сумі 531508 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - в сумі 34625 грн. /а.с. 116/;

- № /422, яким ТОВ "АВМ Ампер" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" у розмірі 253220 грн., у тому числі: за основним платежем - в сумі 202576 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - в сумі 50644 грн. /а.с. 117/.

Відповідач не погодився з даними податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.10.2012 у справі № 2а-1670/3883/12 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ АМПЕР" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень, визнання незаконними висновків в актах задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення № /420 від 18.04.2012 року, № /421 від 18.04.2012 року, № /422 від 18.04.2012 року, № /423 від 18.04.2012 року, № /146 від 19.01.2012 року. В частині позовних вимог про визнання незаконними висновків, зроблених в актах перевірки № 8790/23-209/30484951 від 28.12.2001 року та № 406/22-209/30484951 від 27.03.2012 року щодо порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "АВМ АМПЕР" податкового законодавства закрито провадження. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ АМПЕР" судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 2146 грн. 00 коп.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012 у справі № 2а-1670/3883/12 апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області Державної податкової служби задоволено частково. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.10.2012р. по справі № 2а-1670/3883/12 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ "Ампер" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області Державної податкової служби від 18.04.2012 р. № /421 про збільшення ТОВ "АВМ Ампер" суми податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 327506 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області Державної податкової служби від 18.04.2012 р. № /422 в частині збільшення ТОВ "АВМ Ампер" суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 62573,75 грн., у т.ч. за основним платежем - 50059 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 12514,75 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області Державної податкової служби від 18.04.2012 р. № /423 про збільшення ТОВ "АВМ Ампер" суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 201635 грн., у т.ч. за основним платежем - 161308 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 40327 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ "Ампер" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено /а.с. 118-132/.

Відповідно до частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Таким чином, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012 у справі № 2а-1670/3883/12 набрала законної сили 13.12.2012.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України /у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/ рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, грошові зобов'язання, визначені позивачу податковим повідомленням -рішенням від 18.04.2012 № /420 та податковим повідомленням - рішенням від 18.04.2012 № /422 в частині збільшення ТОВ "АВМ Ампер" суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 190646,25 грн., у тому числі: за основним платежем - 152517 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 38129,25 грн., набули статусу узгоджених - 13.12.2012.

Пунктом 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку податків і зборів (обов'язкових платежів), надходження яких контролюється органами державної податкової служби і які передбачені бюджетною класифікацією України за доходами до Державного бюджету України, місцевих бюджетів та державних цільових фондів, надходжень на погашення простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками, а також сум штрафних (фінансових) санкцій та пені, що застосовуються до платників податків відповідно до чинного законодавства (далі - платежі до бюджету) на час виникнення спірних правовідносин було визначено Інструкцією про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 18.07.2005 № 276 /надалі - Інструкція/.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції з метою обліку нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету органами державної податкової служби на кожний поточний рік відкриваються особові рахунки за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Згідно з пунктом 4.1. розділу 4 Інструкції нарахуванню в особових рахунках платників підлягають: податкові зобов'язання, штрафні санкції та пеня, самостійно визначені платником; податкові зобов'язання, штрафні санкції та пеня, нараховані органом державної податкової служби та узгоджені платником відповідно до чинного законодавства; пеня за порушення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання; відсотки за користування розстроченням (відстроченням) податкових зобов'язань; непогашені суми векселя, що видається суб'єктом господарювання при здійсненні операцій з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах.

Як вбачається з облікової картки платника податків ТОВ "АВМ Ампер" з податку на прибуток приватних підприємств 18.10.2013 Кременчуцькою ОДПІ внесено до облікової картки податковий борг за податковим повідомленням - рішенням від 18.04.2012 № , а саме: основний платіж - в сумі 531508 грн. та штрафні санкції - в сумі 34625 грн. /зворот а.с. 134/.

Згідно відомостей облікової картки платника податків ТОВ "АВМ Ампер" з податку на додану вартість 18.10.2013 Кременчуцькою ОДПІ внесено до облікової картки податковий борг за податковим повідомленням - рішенням від 18.04.2012 № , а саме: основний платіж - в сумі 152517 грн. та штрафні санкції - в сумі 38129,25 грн. /зворот а.с. 145/.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що податкове повідомлення-рішення від 18.04.2012 № /422 є відкликаним, оскільки за приписами п. 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу. Однак, Кременчуцькою ОДПІ не направлялося позивачу податкове повідомлення-рішення зі зменшеною сумою грошового зобов'язання, а відтак, відсутні підстави вважати податкове повідомлення-рішення від 18.04.2012 № /422 відкликаним.

Водночас, у обліковій картці позивача з податку на додану вартість Кременчуцькою ОДПІ відображено податковий борг, що виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 18.04.2012 № /422, виключно у тій частині основного платежу та штрафної (фінансової) санкції, які не були скасовані судовим рішенням, та є узгодженими.

Згідно з п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України /у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/ джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Пунктом 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з облікової картки позивача з податку на прибуток приватних підприємств Кременчуцькою ОДПІ зараховано у рахунок погашення податкового боргу відповідача з податку на прибуток приватних підприємств переплату в загальній сумі 8988,45 грн., внаслідок чого станом на 30.11.2013 податковий борг позивача з податку на прибуток приватних підприємств становив 557144,55 грн. /531508 грн. - 8988,45 грн. + 34625 грн./ /зворот а.с. 134/.

03.12.2013 у рахунок погашення податкового боргу позивача з податку на прибуток приватних підприємств зараховано кошти в сумі 633778,9 грн. сплачені платіжним дорученням № 4500 від 03.12.2013 /а.с. 36, зворот а.с. 134/, за рахунок яких, зокрема, було зменшено податковий борг позивача по основному платежу в сумі 522519,55 грн., визначеному податковим повідомленням-рішенням № . Таким чином, податковий борг в розмірі 522519,55 грн. сплачено позивачем із затримкою понад 30 календарних днів.

Матеріалами справи підтверджено, що Кременчуцькою ОДПІ зараховано у рахунок погашення податкового боргу відповідача з податку на додану вартість переплату в загальній сумі 69,74 грн. /а.с. 145/.

27.11.2013 у рахунок погашення податкового боргу позивача з податку на додану вартість зараховано кошти в сумі 81194 грн. сплачені платіжним дорученням № 50 від 27.11.2013 /а.с. 145/, за рахунок яких, зокрема, було зменшено податковий борг позивача по основному платежу в сумі 81194 грн., визначеному податковим повідомленням-рішенням № , тобто податковий борг в розмірі 81194 грн. сплачено із затримкою понад 30 календарних днів.

03.12.2013 у рахунок погашення податкового боргу позивача з податку на додану вартість зараховано кошти в сумі 208373,27 грн. сплачені платіжним дорученням № 4501 від 03.12.2013 /а.с. 36, зворот а.с. 145/, за рахунок яких, зокрема, було зменшено податковий борг позивача по основному платежу в сумі 71253,26 грн., визначеному податковим повідомленням-рішенням № , тобто податковий борг в розмірі 71253,26 грн. сплачено із затримкою понад 30 календарних днів.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Аналогічна правова позиція висловлена у листі Вищого адміністративного суду України від 18.11.2014 №1602/11/10/14-14.

З огляду на приписи вказаної норми, у зв'язку із затримкою на 44 та 38 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 152447,25 грн. позивач притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 20% в сумі 30489,45 грн., та за затримку на 44 календарні дні сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 522519,55 грн. позивач притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі у розмірі 20% в розмірі 104503,91 грн. /а.с. 11-14/.

За таких обставин, суд вважає правомірним висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, наслідком чого є притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу.

При цьому слід зазначити, що будь-які можливі порушення щодо підстав та порядку проведення перевірки не спростовують висновків про порушення, встановлені контролюючим органом за результатами перевірки.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що за одне й те саме правопорушення контролюючий орган двічі застосував до позивача фінансові (штрафні) санкції, оскільки податковими повідомленнями-рішеннями Кременчуцької ОДПІ від 18.04.2012 № 007362301/420 та № /422 до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкцій (штрафи) на підставі п. 123.1 ст.123 Податкового кодексу України, якою передбачено накладення штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання, натомість оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 11.11.2014 № /2354 та № /2356 до позивача застосовано штраф на підставі статті 126 Податкового кодексу України за порушення правил сплати (перерахування) податків. При цьому, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивач притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу виключно за порушення правил сплати частини основних платежів, визначених податковим повідомленням - рішенням від 18.04.2012 № 007362301/420 та № /422, а отже контролюючим органом не було допущено порушення приписів статті 116 Податкового кодексу України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 11.11.2014 № /2354 та № /2356 ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України.

Стосовно позовних вимог про визнання незаконними дій Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області по проведенню перевірки ТОВ "АВМ Ампер" з питання своєчасності сплати податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення від 05.04.2012 № та податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 05.04.2012 № та складання акту № 1578/16-03-22-04/30484951 від 22.10.2014, суд дійшов наступних висновків.

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідачем у письмових поясненням зазначено про те, що у даному випадку контролюючим органом було проведено камеральну перевірку.

Відповідно до пункту 76.2 ст. 76 Податкового кодексу України порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Пунктом 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України встановлено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У пункті 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

А тому дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права та інтереси особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив на стан суб'єктивних прав та обов'язків особи.

Однак, оскаржувані дії по проведенню перевірки та складенню акта № 1578/16-03-22-04/30484951 від 22.10.2014 не відповідають наведеним вище критеріям, адже такі дії є службовою діяльністю працівників контролюючого органу на виконання своїх посадових обов'язків, зазначені дії самі по собі не створюють для суб'єкта господарювання жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для позивача обов'язкових юридичних наслідків.

Акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність платника податків та відповідно не є актом індивідуальної дії у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фактично в акті перевірки викладається суб'єктивна думка перевіряючого його оціночні судження, щодо наявності з боку платника порушень податкового та іншого законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-237а13 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Таким чином, оскаржувані позивачем дії по проведенню перевірки та складанню акту не мають самостійного правового значення, оскільки не являють собою остаточне волевиявлення суб'єкта владних повноважень, адже є службовою діяльністю працівників контролюючого органу зі збирання доказової інформації щодо дотримання платником податків вимог законодавства. Вказані дії не породжують жодних правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт та дії не порушують прав платника податків.

Фактично у подальшому контролюючим органом було прийнято податкові повідомлення - рішення стосовно прав та обов'язків позивача, оскарження яких у даному випадку становить зміст окремої позовної вимоги позивача.

При цьому, наявність формального порушення порядку та процедури прийняття податкових повідомлень-рішень не свідчить про відсутність факту порушення платником податків (позивачем) податкового законодавства та не є підставою для звільнення його від відповідальності за допущене порушення.

Аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 30.10.2013 у справі № К/800/21027/13.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Частиною 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за подання позовних заяв немайнового характеру становить 0,06 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 73 грн. 08 коп.

Розмір судового збору за подання позовних заяв майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви, що має немайновий характер, в розмірі 73 грн. 08 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 159 від 03.02.2015 /а.с. 4/, та судовий збір за подання позовної заяви, що має майновий характер, в розмірі 269 грн. 99 коп. (10 відсотків розміру ставки судового збору), що підтверджується платіжним дорученням № 273 від 23.02.2015 /а.с. 3/.

Таким чином, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову решта суми судового збору в розмірі 2429 грн. 88 коп. /2699 грн. 87 коп. - 269 грн. 99 коп./ підлягає стягненню з ТОВ "АВМ Ампер" на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ Ампер" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання дій незаконними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ Ампер" (ідентифікаційний код 30484951) на користь Державного бюджету України решту суми судового збору в розмірі 2429 грн. 88 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дев'ять гривень вісімдесят вісім копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2015 року.

Суддя С.С. Сич