Справа № 806/617/15
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року Житомир справа № 806/617/15

час прийняття: 12 год. 15 хв. категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

за участі секретаря Павлюк В.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі представника позивача ОСОБА_2,

за участі представника відповідача Подибайло В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці Міндоходів про часткове скасування наказу і зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Житомирської митниці Міндоходів від 02 лютого 2015 року № 3-о в частині дати його звільнення з посади начальника відділу митного оформлення "Вільча" митного поста "Північний" Житомирської митниці Міндоходів з 02 лютого 2015 року;

- зобов'язати Житомирську митницю Міндоходів надати йому невикористану відпустку з 02 лютого 2015 року, звільнивши в останній день відпустки;

- зобов'язати відповідача внести зміни до наказу від 02 лютого 2015 року № 3-о, зазначивши днем звільнення останній день відпустки, провести перерахунок відпускних коштів і матеріальної допомоги з урахуванням дати звільнення;

- зобов'язати Житомирську митницю Міндоходів розглянути питання щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік, надавши письмову відповідь за результатами розгляду даного питання.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що працював на посаді начальника відділу митного оформлення "Вільча" митного поста "Північний" Житомирської митниці Міндоходів. 07 листопада 2014 року його було повідомлено про наступне вивільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, а 28 січня 2015 року ознайомлено із повідомленням про дату звільнення - 02 лютого 2015 року та необхідність особистого прибуття до Житомирської митниці для проведення процедури звільнення, отримання трудової книжки, проведення остаточного розрахунку. Прибувши до адмінбудівлі митниці 02 лютого 2015 року, ОСОБА_1 подав заяву про надання йому відпустки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік з наступним звільненням. Не зважаючи на подану заяву, на підставі наказу Житомирської митниці Міндоходів № 3-о від 02 лютого 2015 року позивача було звільнено із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників. У наказі про звільнення також передбачено здійснити виплату грошову компенсацію за невикористану відпустку і вихідну допомогу. ОСОБА_1 вважає, що відмова митниці у наданні йому відпустки з 02 лютого 2015 року порушує його право на відпочинок, гарантоване законодавством України, і протирічить Закону України "Про відпустки".

Позивач і його представник позовні вимоги підтримали повністю і просили їх задовольнити.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали і просили у їх задоволенні відмовити. Пояснили, що ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади у повній відповідності до вимог трудового законодавства, із завчасним попередженням про скорочення, виплатою вихідної допомоги і компенсації за невикористану відпустку. Подана 02 лютого 2015 року, тобто, у день звільнення, заява про надання невикористаної відпустки була залишена без задоволення у зв'язку з видачею на момент її подачі наказу про звільнення.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу митного оформлення "Вільча" митного поста "Північний" Житомирської митниці Міндоходів з 15 червня 2013 року, а в митних органах - з 1995 року.

06 серпня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 311 про реорганізацію Житомирської митниці Міндоходів шляхом приєднання до Житомирської митниці Державної фіскальної служби.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а також скороченням чисельності та штату працівників ОСОБА_1 07 листопада 2014 року було ознайомлено із повідомленням від 30 жовтня 2014 року (а.с. 12) про наступне вивільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

28 січня 2015 року до відома позивача доведено повідомлення від 26 січня 2015 року (а.с. 13) про визначення дати звільнення - 02 лютого 2015 року і необхідність особистого прибуття до адмінбудівлі Житомирської митниці Державної фіскальної служби (м. Житомир, вул. Перемоги, 25) для проведення процедури звільнення, отримання трудової книжки, проведення остаточного розрахунку.

02 лютого 2015 року ОСОБА_1 подано заяву (а.с. 11), у якій він просив надати невикористану відпустку з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік з наступним звільненням із займаної посади.

Як вбачається із матеріалів справи, цього ж дня, 02 лютого 2015 року, головою комісії з реорганізації Житомирської митниці Міндоходів видано наказ № 3-о (а.с. 50) про звільнення ОСОБА_1 із посади начальника відділу митного оформлення "Вільча" митного поста "Північний" Житомирської митниці Міндоходів у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а також скороченням чисельності та штату працівників, на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

У пункті 3 вказаного наказу відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Житомирської митниці доручено виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу і грошову компенсацію за 26 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 24 березня 2014 року по 02 лютого 2015 року з розрахунку 30 календарних днів за рік, за 12 календарних днів невикористаної частини щорічної відпустки за роботу у зоні безумовного обов'язкового відселення за період роботи з 24 березня 2014 року по 02 лютого 2015 року з розрахунку 14 календарних днів за рік, за 1 календарний день невикористаної частини додаткової відпустки за стаж державної служби понад 20 років, за 12 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби понад 21 рік відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки".

У листі Житомирської митниці № 5/2/5/31 від 03 лютого 2015 року позивача було повідомлено про те, що його заява про надання відпустки була залишена без задоволення у зв'язку з видачею вказаного наказу. Згідно з пунктом 3.3 цього наказу, з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок відповідно до статей 47, 116 Кодексу законів про працю України, у тому числі і за невикористану відпустку на підставі платіжного доручення № 57 від 02 лютого 2015 року. Оскільки позивачеві виплачено компенсацію за невикористану відпустку, надавати матеріальну допомогу немає підстав.

Надаючи правову оцінку діям Житомирської митниці щодо ненадання ОСОБА_1 відпустки суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно з статтею 44 Кодексу законів про працю України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно з статтею 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно з статтею 3 Закону України "Про відпустки", за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Відповідно до частини 4 статті 79 Кодексу законів про працю України, черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Як вбачається з довідки Житомирської митниці, до графіка щорічних відпусток на 2015 рік ОСОБА_1 не включали.

Згідно з частинами 1, 4 статті 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданих працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Наведена правова норма кореспондується із положеннями статті 24 Закону України "Про відпустки".

Із змісту викладених правових норм слідує, що при вивільненні працівника у зв'язку з скороченням штату йому надається невикористана відпустка з наступним звільненням або виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

ОСОБА_1 подав заяву про надання йому невикористаної відпустки у день свого звільнення - 02 лютого 2015 року, хоча про звільнення його було повідомлено більше, ніж за два місяці. Тобто, позивач мав достатньо часу для порушення перед Житомирською митницею питання про надання відпустки, однак своїм правом не скористався.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 при звільненні виплачено грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної і додаткових відпусток, що підтверджується розрахунковими листами за січень-лютий 2015 року (а.с. 19-20), довідками Житомирської митниці (а.с. 44, 64), реєстром на перерахування вихідної допомоги, розрахункових при звільненні, компенсації за невикористану відпустку за лютий 2015 року (а.с. 54), платіжним дорученням № 63 від 06 лютого 2015 року (а.с. 55), реєстром на перерахування компенсації за невикористану відпустку ЧАЕС за лютий 2015 року і платіжним дорученням № 41 від 18 березня 2015 року (а.с. 66).

Враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку, що права позивача відмовою у наданні з 02 лютого 2015 року відпустки порушені не були, оскільки ОСОБА_1 перед Житомирською митницею питання про її надання своєчасно не порушив, отримав грошову компенсацію за всі не використані ним дні відпустки, тому позовні вимоги про скасування наказу про звільнення № 3-о від 02 лютого 2015 року у частині дати звільнення, зобов'язання відповідача надати невикористану відпустку та вказати датою звільнення останній день відпустки суд вважає необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Такими, що не підлягають задоволенню, суд вважає і вимоги ОСОБА_1 про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік, оскільки вони виплачуються при наданні щорічної відпустки, у наданні якої Житомирська митниця правомірно відмовила.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 14 квітня 2015 р.