Справа № 601/1075/14а,2а/601/42/2014
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року Справа № 876/8509/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2014 року Кременецьким районним судом Тернопільської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області про визнання дій відповідача, виражених у відмові поновити виплату раніше призначеної пенсії позивачу неправомірним з одночасним зобов'язанням відповідача поновити виплату раніше призначеної пенсії позивачу починаючи з 07 жовтня 2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що представник позивача звернувся з письмовою заявою до відповідача про поновлення раніше призначеної пенсії позивачу, однак 10 квітня 2014 року на адресу представника позивача прийшов лист від відповідача, яким було відмовлено позивачу у поновлені пенсії, у зв'язку з відсутністю підстав для поновлення пенсії, оскільки до пенсійного фонду не надано довідку про фактичне місце проживання позивача та документів, що підтверджують, що особа не працює.

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2014 року позов задоволено. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області, виражені у відмові поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 протиправними. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 починаючи з 07 жовтня 2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зазначену постанову мотивовано тим, що вимоги позивача через свого представника на підставі виданого доручення є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки непоновлення виплати раніше призначеної пенсії позивачу порушує його конституційне право на соціальний захист у старості.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - управлінням Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що підстав для поновлення виплати раніше призначеної пенсії позивачу немає.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією закордонного паспорта серії НОМЕР_1 виданого 26 серпня 2004 року.

Як вбачається з копії посвідчення НОМЕР_2 позивачу була призначена пенсія за віком з 12 вересня 2000 року по довічно.

Також встановлено, що позивач виїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, в зв'язку з чим йому було припинено виплату пенсії на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими передбачено, що «виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України».

21 березня 2014 року представник позивача звернувся до управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області із заявою про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1.

Листом управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області від 04 квітня 2014 року № 19/Ю-11 у відновленні виплати пенсії позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю підстав для поновлення виплати пенсії позивачу, оскільки до пенсійного фонду не надано довідку про фактичне місце проживання позивача та зокрема документів, що підтверджують, що особа не працює.

Відповідно ст.ст. 1,3 Конституції України в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою цінністю. Утвердження і забезпечення прав та свобод людини є головним обов'язком держави.

Право на соціальний захист віднесене до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Згідно ст.ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого дана Верховною Радою України. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за 6 місяців наперед перед виїздом.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-пр/2009 визнані, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.2 ч.1 ст.49, друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими передбачено, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується у тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого дана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Враховуючи викладене, відповідач, відмовляючи в поновленні позивачу раніше призначеної пенсії за віком, діяв в порушення вищенаведених законодавчих норм, а суд інстанції, дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення раніше призначеної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом (абзац дев'ятий статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач із адміністративним позовом до суду звернувся 17 травня 2014 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягаю до задоволення з 17 листопада 2013 року.

Також суд апеляційної інстанці звертає увагу на те, що відповідно до п.п. 7 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Тому колегія суддів вважає, що порядок здійснення усіх перерахунків та індексації пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» належить до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Предметом судового захисту можуть бути тільки порушені, невизнані чи оспорювані права, відтак визнання наявності чи відсутності будь-якого роду прав в майбутньому є неможливим.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області - задовольнити частково.

Постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2015 року в справі № 601/1075/14-а - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення дій в частині позовних вимог за період по16 листопада 2013 року включно - залишити без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення дій в решті позовних вимог - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Кременецькому районі Тернопільської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 17 листопада 2013 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський