Справа № 826/2461/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 квітня 2015 року № 826/2461/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кармазіна О.А., суддів Кобилянського К.М. та Кузьменка В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністра внутрішніх справ України - Авакова Арсена Борисовича
третя особа: Міністерство внутрішніх справ України
про визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністра внутрішніх справ України - Авакова Арсена Борисовича (далі - Міністр), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Авакова Арсена Борисовича, Міністра внутрішніх справ України, яка виявилась у ненаданні відповіді на звернення від 28.12.14 р.;

- зобов'язати Авакова Арсена Борисовича, Міністра внутрішніх справ України, надати відповідь на звернення від 28.12.2014 р.

Позивач зазначив, що звернувся до Міністра із скаргою в порядку Закону України «Про звернення громадян», в якій просив надати інформацію відносно наказів МВС України, відповідно до яких розробляються нові автомобільні номерні знаки, та просив Міністра притягнути до відповідальності заступника начальника Департаменту ОСОБА_3 через некомпетентність та порушення закону.

Однак, на дату подання позову відповіді не отримав.

Враховуючи те, що відповідачем порушені права позивача, передбачені ст.ст. 1, 7, 15, 19, 20, 24 Закону України «Про звернення громадян», позивач просив задовольнити позов.

Надалі, під час розгляду справи, позивач остаточно сформував свої позовні вимоги та, зменшивши їх, просив суд визнати протиправною бездіяльність Авакова Арсена Борисовича, Міністра внутрішніх справ України, яка виявилась у ненаданні відповіді на звернення від 28.12.14 р. Наведене пояснюється позивачем тим, що відповідь надійшла пізніше та, як він вважає, з порушенням встановленого строку.

Представник відповідача, подавши письмові заперечення проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки звернення позивача було розглянуто та надана відповідь по суті звернення, тобто, на думку представника відповідача, відповідач прав позивача у сфері спірних відносин не порушив.

Під час розгляду справи в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог судом було залучено Міністерство внутрішніх справ України (далі - Міністерство), представник якого також був присутній у судовому засіданні. Представник третьої особи підтримав позицію відповідача.

У судовому засіданні 08.04.2015 р. за згодою осіб, які беруть участь у справі, судом постановлено ухвалу, занесену до журналу судового засідання, про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх осіб (їх представників), які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

28.12.2014 р. позивачем сформовано скаргу на ім'я Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б., в якій позивач зазначив, що 18.11.2014 р. він звернувся до Міністерства із запитом на інформацію. Проте, заступник начальника Департаменту ДАІ МВС України ОСОБА_3 з незрозумілих причин вирішив, що необхідно надати роз'яснення. Проте, як зазначено у скарзі позивача від 28.12.2014 р., він не просив надати роз'яснення. Позивачем у цій скарзі зазначено, що його запит був оформлений відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Враховуючи визначення терміну «публічна інформація», позивач у скарзі від 28.12.2014 р. просив повідомити, на підставі яких наказів МВС України Департамент ДАІ України розробляє нові автомобільні номерні знаки. Крім того, позивач просив притягнути заступника начальника Департаменту ОСОБА_3 до відповідальності через некомпетентність та порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

На підтвердження надіслання скарги від 28.12.2014 р. позивачем надано копію фіскального чеку від 30.12.2014 р. (штрихкодовий ідентифікатор: 571). Згідно із відомостями УДППЗ «Укрпошта» поштове відправлення вручено адресату 05.01.2015 р.

Оскільки, як зазначає позивач, відповіді не було отримано, 14.02.2015 р. (згідно дати поштового штемпелю на конверті) він звернувся до суду.

У взаємозв'язку з наведеним суд зазначає, що відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

При цьому, відповідно до положень ст. 3 цього Закону під зверненнями громадян розуміються викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга, це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся саме із скаргою, яка, між іншим, містила також прохання щодо реалізації права позивача на отримання зазначених вище відомостей.

Відповідно до положень статті 5 цього Закону звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Статтею 7 Закону передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Між тим, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про звернення громадян» («Розгляд скарг громадян») скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, установ, організацій і підприємств особисто.

З матеріалів справи не вбачається належність позивача до зазначених категорій громадян.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

При цьому, згідно з положеннями статті 20 зазначеного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

У взаємозв'язку з наведеним слід додати, що порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, регламентується Порядком, затвердженим наказом МВС України від 10 жовтня 2004 р. N 1177, який зареєстрований в Мінюсті України 26 жовтня 2004 р. за N 1361/9960.

Абзацом 4 п. 2.1. вказаного порядку передбачено, що письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю, реєстрації та первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції органів внутрішніх справ та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів внутрішніх справ або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

Перші керівники органів внутрішніх справ особисто розглядають звернення і в першу чергу приймають Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни. Особлива увага приділяється розв'язанню проблем, порушених у зверненнях ветеранів війни та праці, інвалідів, непрацездатних осіб та тих, хто постраждав унаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, багатодітних сімей, одиноких матерів, інших осіб, які потребують соціального захисту та підтримки. З матеріалів справи не вбачається належність позивача до зазначених категорій громадян.

В даному випадку, як встановлено під час розгляду справи, відповідно до резолюції заступника Міністра внутрішніх справ України Ярового С.А. скарга позивача була передана за компетенцією на розгляд начальнику Департаменту ДАІ МВС України Сіренку А.П. та надалі - виконавцю, що не суперечить положенням наведених вище правових норм. За результатами розгляду скарги виконавцем, начальником відділу нормативно-правового забезпечення ДДАІ МВС України полковником міліції Брянцевим В.В. складено висновок, який затверджено заступником начальника ДДАІ МВС України полковником міліції Єршовим О.О.

З урахуванням вказаного висновку позивачу надано відповідь від 19.02.2015 р. за № 4/1-К-217 за підписом заступника начальника ДДАІ МВС України полковника міліції Єршова О.О., що також не суперечить наведеним вище нормам законодавства та позивачем не спростовано наявність компетенції та повноважень у особи, яка підписала відповідь на скаргу.

У відповіді на скаргу зазначено про обставини розгляду попереднього звернення від 18.11.2014 р. та про надання відповіді на попереднє звернення листом від 28.11.2014 р. Зазначено також у відповіді від 19.02.2015 р., що остаточна відповідь на попереднє звернення надана листом ДДАІ МВС України від 10.12.2014 р. № 4/1-643зі, в якому викладено відповідні роз'яснення. Зазначено, що перевіркою не виявлено порушень чинного законодавства у діях працівників ДДАІ МВС України під час розгляду попереднього звернення від 18.11.2014 р., а також підстав для притягнення до відповідальності заступника начальника ДДАІ МВС України ОСОБА_3

Крім того, у відповіді від 19.02.2015 р. зазначено підстави для розроблення ДДАІ МВС України нових автомобільних номерних знаків. Зокрема зазначено, що під час створення промислового зразку «Знак номерний транспортних засобів» Департамент керувався ст. 52-1 Закону України «Про дорожній рух», п/п. 68 п. 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою КМ України від 13.08.2014 р., п/п. 1 п. 4 Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ України від 14.04.1997 р. № 341, п/п. 1 п. 4 Положення про Департамент ДАІ МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.10.2014 р. № 1144 та п. 7.3. ДСТУ 12.2003.

Дослідивши зміст відповіді, суд не вбачає підстав для висновку про її необґрунтованість або неповноту. Зміст відповіді в контексті повноти та її обґрунтованості позивачем не оскаржується.

Відповідь направлена на адресу позивача простою кореспонденцією 23.02.2015 р.

У судовому засіданні позивач зазначив про отримання відповіді.

Між тим, як вже зазначалося, вказана скарга позивача отримана на пошті 05.01.2015 р., а відтак вбачається, що відповідь надана з порушенням встановленого строку. При цьому, судом береться до уваги відсутність рішення про продовження розгляду скарги та відсутність доказів направлення такого рішення позивачу.

У той же час, у позові відсутні вимоги про визнання протиправним несвоєчасне надання відповіді та відповідно до положень ч. 2 ст. 11 КАС України суд не може виходити за межі позовних вимог, які визначаються позивачем.

Як зазначено вище, під час розгляду справи остаточно сформовані позивачем вимоги полягали у визнанні протиправною бездіяльності, яка виявилась у ненаданні відповіді на звернення від 28.12.14 р.

Однак, як встановлено судом, відповідь була надана, що визнається позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, зокрема, факт надання позивачу відповіді на його скаргу від 28.12.2014 р. та те, що саме ненадання відповіді оскаржувалось позивачем, а не її несвоєчасне надання, суд не вбачає підстав для задоволення позову, враховуючи заявлений предмет позову, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді: К.М. Кобилянський

В.А. Кузьменко