Справа № 826/12713/14
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

06 квітня 2015 року м. Київ К/800/15461/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Смокович М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій неправомірними та стягнення матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій неправомірними та стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій скаржник просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року, та прийняти нове рішення, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що 11 вересня 2012 року між позивачем та ПАТ "Банк "Таврика"" укладено договір банківського вкладу № МК3463 на суму 100000 гривень, строком до 11 грудня 2012 року з щомісячною сплатою 25 % річних за використання коштів.

Постановою Правління Національного банку України № 548 від 20 грудня 2012 року ПАТ "Банк "Таврика"" віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 33 від 20 грудня 2012 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з цим, 18 січня 2013 року позивачу було повернуто суму вкладу з відсотками, нарахованими за період з 11 вересня 2012 року по 11 грудня 2012 року у розмірі 106150,15 гривень.

Таким чином, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконав свої зобов'язання перед позивачем.

Однак позивач, обґрунтовуючи наявність підстав для здійснення відповідачем виплати на його користь 684,93 грн. процентів по банківському вкладу та 82,19 грн. 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період 11 грудня 2012 року по 20 грудня 2012 року, посилається на рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2013 року у справі № 22-ц/796/14556/2013, за яким 18 грудня 2013 року Шевченківським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист.

Із зазначеного виконавчого листа вбачається, що боржником в ньому визначено ПАТ "Банк "Таврика"".

Враховуючи зазначені обставини, суди попередніх інстанцій відмовили в задоволенні адміністративного позову у зв'язку із відсутністю обов'язку відповідача щодо здійснення виплати на користь ОСОБА_1 коштів відповідно до виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом міста Києва на підставі на рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2013 року у справі № 22-ц/796/14556/2013.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають усталеній практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає обставинам справи та положенням статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в якій передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись частинами 5, 6 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій неправомірними та стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого

адміністративного суду України М.І. Смокович

Суддя М.І. Смокович