Справа № 2а-5253/09/2270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/9991/78262/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі № 2а-5253/09/2270 (75205/09/9104)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Регіонального управління департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України у Хмельницькій області

про визнання нечинним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець звернулась до суду з позовом до державного податкового органу про визнання нечинним та скасування рішення від 23.04.2009 № 220567 про застосування фінансових санкцій у сумі 21 455,20 грн. за реалізацію алкогольних напоїв без наявності ліцензії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.07.2009 позов задоволено, визнано нечинним та скасовано оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Підприємець подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач зазначила, що нею було своєчасно вжито заходів для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, крім того, скаржник зазначає про порушення контролюючим органом порядку проведення позапланової документальної перевірки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач здійснював торгівлю алкогольними напоями на підставі ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, термін дії якої сплинув 14.04.2009. У зв'язку із закінченням терміну дії ліцензії Підприємець 07.04.2009 звернулась до органу ліцензування із заявою про видачу нової ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями. При цьому, позивачем 03.04.2008 було сплачено відповідний платіж за отримання нової ліцензії.

Як вбачається з матеріалів справи, ліцензію Підприємцю на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями видано 16.04.2009 зі строком дії з 16.04.2009 по 15.04.2010.

Також судами встановлено, що фактичною підставою для нарахування Підприємцю фінансових санкцій слугував висновок фахівців контролюючого органу, викладений у акті перевірки від 15.04.2009, про порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", яке полягало у реалізації суб'єктом підприємницької діяльності алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії.

На підставі вказаного акту перевірки Державною податковою інспекцією прийнято оспорюване рішення про застосування фінансових санкцій.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що контролюючий орган, приймаючи оспорюване рішення діяв не у спосіб передбачений законами, необґрунтовано та недобросовісно, оскільки позивачем було своєчасно вжито заходів для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Натомість, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, цілком правомірно зазначив, що своєчасне вжиття Підприємцем заходів для отримання ліцензії не спростовує факту реалізації останнім алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензування виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, здійснюється згідно із законами, що регулюють відносини у цій сфері, зокрема, Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (із змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 18 України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (із змінами та доповненнями) "всі інші закони і нормативно-правові акти, які стосуються виробництва й обороту алкогольних напоїв , діють у частині, що не суперечить цьому Закону". Звідси випливає, що в разі невідповідності вимогам даного Закону норм інших законів і нормативно-правових актів суб'єкти господарювання і державні органи, які здійснюють контроль за дотриманням положень законодавства, мають керуватися вимогами Закону № 481/95-ВР.

Законом № 481/95-ВР визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно зі ст. 15 цього Закону, ліцензія або рішення про відмову у її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів з дня одержання зазначених в Законі документів (ч. 22).

Відповідно до ст. 15 Закону № 481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі державної податкової служби, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання (ч. 14).

Разом з тим, ч. 10 ст. 15 Закону № 481/95-ВР передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності всіх форм власності, в тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

За порушення норм Закону № 481/95-ВР щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами ст. 17 цього Закону встановлено, що посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 вказаного Закону до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1 700,00 грн.

Також, згідно ч. 3 ст. 13 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у ліцензії зазначається, зокрема, строк дії ліцензії.

Як встановлено судами строк дії ліцензії позивача сплинув 14.04.2009, а строк дії нової ліцензії визначено з 16.04.2009, таким чином 15.04.2009 позивач не мав права здійснювати продаж алкогольних напоїв.

Таким чином, враховуючи, що актом перевірки, до якої були допущені представники контролюючого органу, зафіксовано факт продажу позивачем алкогольних напоїв 15.04.2009 на суму 11,60 грн. без наявності ліцензії, колегія Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо правомірності застосування до позивача фінансових санкцій за порушення ст. 15 Закону № 481/95-ВР.

Суд касаційної інстанції також зазначає, що питання правомірності проведення перевірок на час спірних правовідносин врегульовано Законом України від 04.12.1990 № 509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон № 509- XII).

Згідно ч. 7 ст. 11 1 Закону № 509-ХІІ перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", вважаються позаплановими перевірками. Це, у свою чергу, означає, що на такі перевірки поширюються "процедурні" правила проведення позапланових перевірок, передбачені ст. 11 Закону № 509-XII. Тому, посадові особи податкового органу мають право приступити до проведення як планових, так і позапланових перевірок за умови надання суб'єкту господарювання під розпис: направлення на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення перевірки. При цьому обидва документи має бути оформлено відповідно до вимог, установлених ст. 112 Закону № 509-XII.

Також слід зазначити, що, встановлюючи умови допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення планових та позапланових виїзних перевірок, ст. 112 Закону № 509-XII одночасно встановлює наслідки недотримання контролюючим органом цих умов. Згідно з ч. 2 цієї статті ненадання посадовими особами органу державної податкової служби платнику податків документів, перелік яких наведений в частині першій, або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Отже, законний інтерес платника податків в проведенні органом державної податкової служби перевірки його діяльності з дотриманням умов, встановлених законом, захищений наділенням його права не допустити посадових осіб органу державної податкової служби до перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи фахівці податкової інспекції були допущені до перевірки.

За таких обставин судове рішення апеляційної інстанції у справі відповідає приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі № 2а-5253/09/2270 (75205/09/9104) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко