Справа № 810/956/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року 810/956/15

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторма-Сплав» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

10 березня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторма-Сплав» (ТОВ «Вторма-Сплав», товариство) із позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (ДПІ, Інспекція) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 лютого 2015 року №.

Зазначали, що твердження відповідача про безтоварність операцій між позивачем і його контрагентом не відповідає дійсності. Звертали увагу на наявність у підприємства усіх необхідних і належно оформлених первинних документів, що підтверджують реальність операцій та їх пов'язаність із господарською діяльністю позивача. Вказали, що платник податку не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності його вини. Наголошували, що висновки за наслідками перевірки позивача ґрунтуються на припущеннях і не підтверджуються належними доказами. Також вказали, що придбаний за досліджуваними у ході перевірки операціями товар не підлягав обов'язковій сертифікації, а сертифікати як такі не фіксують факту здійснення господарської операції, а лише підтверджують, що продукція відповідає встановленим вимогам.

Посилаючись на невідповідність висновків Акта перевірки реальним обставинам здійснення позивачем господарської діяльності, згідно з вимогами чинного законодавства, у тому числі Податкового кодексу України, просили визнати оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та скасувати його.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження.

У судовому засіданні 31 березня 2015 року представник позивача підтримала клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Тому судом, на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, протокольною ухвалою від 31 березня 2015 року, вирішено продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача подав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в Акті і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваного рішення про збільшення суми грошового зобов'язання позивача із податку на додану вартість та стягнення штрафних санкцій. Також посилався на відсутність документів, що підтверджують якість придбаного товару, відсутність факту державної реєстрації автомобіля, яким, як зазначено в документах, здійснювалося перевезення придбаної продукції. Стверджував, що контрагент позивача не може самостійно, власними силами та засобами виробити товар, який було реалізовано позивачу, підкреслював відсутність факту придбання такого товару у контрагентів-постачальників та неможливість отримання товару контрагентом-покупцем - ТОВ «Вторма-Сплав».

Дослідивши докази, зокрема письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з огляду на таке.

Як видно з Акта від 2 лютого 2015 року №79/10-06-22-01/33212320 (а.с.12-19), у період з 27 січня 2015 року по 2 лютого 2015 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Вторма-Сплав» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ОЛАНТІС» за липень 2014 року.

За висновками цього Акта, на переконання посадових осіб ДПІ, товариством порушено вимоги: пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 61325 грн.; пункту 44.1 статті 44, підпункту 139.1.9 пункту 139.1, статті 139 Податкового кодексу України; підпункту 1.2 пункту 1, підпунктів 2.1, 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

Такі висновки обґрунтовано констатацією податковим органом відсутності фактичного здійснення господарської діяльності позивача із ТОВ «Олантіс».

Не погоджуючись із висновками Акта перевірки, позивачем подано до ДПІ заперечення на нього (а.с.20-24).

Листом від 18 лютого 2015 року №2857/10/10-06-22-01/720 Інспекцією повідомлено ТОВ «Вторма-Сплав», що висновок Акта перевірки залишено без змін (а.с.25-28).

На підставі Акта перевірки позивача 20 лютого 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, згідно якого товариству «Вторма-Сплав» збільшено суму грошового зобов'язання із податку на додану вартість на 61325 грн. за основним платежем і на 30663 грн. за штрафними санкціями (а.с.29).

Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторма-Сплав» є юридичною особою, зареєстроване 27 жовтня 2004 року, тобто є суб'єктом господарської діяльності (а.с.70).

Видами діяльності підприємства є: виробництво алюмінію (основний); оптова торгівля металами та металевими рудами; оптова торгівля відходами та брухтом; неспеціалізована оптова торгівля; демонтаж (розбирання) машин і устаткування; відновлення відсортованих відходів (а.с.71).

У ході судового розгляду встановлено, що 7 липня 2014 року між ТОВ «Вторма-Сплав» та ТОВ «Олантіс» укладено договір поставки №7 (а.с.31-32), за умовами якого постачальник (ТОВ «Олантіс») зобов'язується в строки, встановлені цим договором, передати покупцеві (ТОВ «Вторма-Сплав») у власність, а покупець - прийняти чушку алюмінієву в асортименті, чушку магнієву МГ90, чушку ЦАМ, конструкції алюмінієві бувші у використанні, феронікель ФН-5М в асортименті та сплатити вартість товару. Асортимент товару зазначається у видаткових накладних. Фактична кількість товару визначається після його зважування і вказується у видаткових накладних. Якість товару визначається відповідно до державних стандартів України. Ціна товару вказується у видаткових накладних. Покупець сплачує постачальнику ціну товару шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 5 (п'яти) банківських днів з дня підписання сторонами видаткової накладної. Передача товару від постачальника покупцеві здійснюється за видатковою накладною та оформленою покупцем відповідним чином довіреністю на одержання товару.

З метою підтвердження виконання умов вказаного договору за досліджуваний податковим органом період позивачем подано до суду завірені належним чином копії наступних документів:

- видаткова накладна №РН-47 від 7 липня 2014 року (а.с.33);

- податкова накладна №47 від 7 липня 2014 року на загальну суму 310108,80 грн., у тому числі податок на додану вартість у сумі 51684,80 грн. (а.с.34);

- видаткова накладна №РН-499 від 10 липня 2014 року (а.с.35);

- податкова накладна №499 від 10 липня 2014 року на загальну суму 57843,84 грн., у тому числі податок на додану вартість у сумі 9640,64 грн. (а.с.36);

- банківська виписка на підтвердження оплати у повному обсязі позивачем коштів за досліджуваними під час перевірки операціями (а.с.48).

Також позивачем подано витяг із книги обліку довіреностей, з якого вбачається, що 7 липня 2014 року директору ТОВ «Вторма-Сплав» ОСОБА_1 видано довіреність з терміном дії до 16 липня 2014 року для отримання товару від ТОВ «Олантіс» згідно договору від 7 липня 2014 року №7 (а.с.37).

Як встановлено судом, транспортування товару, придбаного за названим договором, здійснювалось фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на підставі укладеного позивачем з останнім договору перевезення вантажів №6 від 10 липня 2013 року (а.с.38-39). Це підтверджується товарно-транспортними накладними типової форми №1-ТН, актами здачі-прийняття робіт, рахунками-фактури, банківською випискою (а.с.40-45, 49).

З'ясовано і те, що транспортування здійснювалось автомобілем марка IVECO, модель МР 440 Е42, реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з напівпричепом SAMRO SR 334, державний номер НОМЕР_2.

Суд звертає увагу, що податковим органом не надано доказів відсутності факту державної реєстрації автомобіля IVECO МР 440 Е42 (вантажний сідловий тягач), реєстраційний номер НОМЕР_1, про що вказано у Акті перевірки позивача.

У той же час, наявні у матеріалах справи копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 30 жовтня 2007 року та НОМЕР_4 від 3 грудня 2008 року (а.с.46) свідчать про те, що такі автомобіль марки IVECO, модель МР 440 Е42, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп SAMRO SR 334, державний номер НОМЕР_2 зареєстровані у встановленому законом порядку. Крім того, оригінали названих свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу було надано представником позивача для огляду у судовому засіданні.

Більше того, представником позивача подано і довідку Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 31 березня 2015 року №007, з якої вбачається, що за даними автоматизованої інформаційної системи управління ДАІ ГУМВС України в місті Києві станом на 31 березня 2015 року за громадянином ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль IVECO МР 440 Е42, 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 30 жовтня 2007 року (а.с.142).

Судом з'ясовано, що придбаний у ТОВ «Олантіс» товар доставлявся на склад ТОВ «Вторма-Сплав» за адресою: 07400, Київська область, місто Бровари, бульвар Незалежності, 53/8. На засвідчення наявності у позивача складського приміщення за вказаною адресою товариством подано копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 серпня 2011 року, договору оренди земельної ділянки від 18 січня 2006 року, договору №2 від 26 січня 2011 року про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки, акта прийому-передачі земельної ділянки, кадастрового плану, акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), схеми розміщення земельної ділянки, яка передається в оренду, витягу із рішення Броварської міської ради Київської області про продовження терміну користування земельною ділянкою (а.с.110-123).

Як зазначено у письмових поясненнях товариства, перевірка придбаної продукції по кількості відбувалася за допомогою електронних ваг моделі СВП-2000-10хЗМ, заводський номер 152, що належить ТОВ «Вторма-Сплав» на праві приватної власності. Розвантаження проводилися за допомогою автонавантажувача марки FD15Z5, який належить позивачу і зареєстрований в Територіальному управлінні Держгірпромнагляду по Київській області та місту Києві, що підтверджується примірником свідоцтва АІ №000347 (а.с.47). Роботи по розвантаженню здійснював ОСОБА_4, який працює в ТОВ «Вторма-Сплав» на посаді водія навантажувача з 3 жовтня 2011 року згідно наказу про прийняття на роботу №6-К від 3 жовтня 2011 року (а.с.125). Як видно із посвідчення НОМЕР_5 від 20 жовтня 2011 року, ОСОБА_4 пройшов навчання в ТОВ «Навчально-методичний центр «НОВАТОР» з охорони праці для водіїв навантажувачів (а.с.126).

З метою підтвердження оприбуткування придбаного у ТОВ «Олантіс» товару безпосередньо на підприємстві позивача та відображення відповідних операцій у бухгалтерському обліку позивача товариством подано примірники прибуткових накладних №ПН-0000019 від 7 липня 2014 року та №ПН-0000020 від 10 липня 2014 року, а також картку рахунку 201 за липень 2014 року (а.с.127-130).

Крім того, надано оборотно-сальдові відомості по рахунку 11 та рахунку 10, що підтверджують факт наявності у ТОВ «Вторма-Сплав» електронних ваг, автонавантажувача, ливарного обладнання (печі), нерухомості (а.с.131-132).

На засвідчення використання придбаного товару у власній господарській діяльності, зокрема, виготовлення алюмінію вторинного марки АВ-87, позивачем подано примірники картки рахунку 26 за липень 2014 року; дозволу №176.11.32, виданого територіальним управлінням Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Київській області та місту Києву на роботи з виготовлення розплавів кольорових металів та експлуатації плавильних печей; ліцензії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на заготівлю, переробку, металургійну переробку металобрухту кольорових металів, виданої 6 червня 2012 року, серії АВ №611220, р.н. 4570К (а.с.50-52).

Крім того, представник позивача надала письмові пояснення стосовно наявності у товариства економічної мети у досліджуваних операціях. Вказала, що придбаний у ТОВ «Олантіс» товар використано для виготовлення вторинного алюмінію в чушках марки сплаву АВ-87, який у подальшому було реалізовано ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ». Зазначила, що прибуток від здійснення такої господарської діяльності склав 16623,75 грн. (а.с.133).

На підтвердження реалізації виготовленої із придбаного у ТОВ «Олантіс» товару продукції надано копії договору №20/2014/1353 від 1 липня 2014 року, укладеного із ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ»; специфікації №1; видаткової накладної №РН-18 від 16 липня 2014 року; довіреності №97100309/3671 від 16 липня 2014 року; товарно-транспортної накладної №18 від 16 липня 2014 року; договору-замовлення на надання транспортних послуг від 16 липня 2014 року; акта здачі-прийняття робіт №ОУ-000144 від 17 липня 2014 року (а.с.53-64).

Також, як доказ відображення досліджуваних операцій у бухгалтерському обліку позивача, останнім подано до суду оборотно-сальдові відомості по рахунку 631, 361 та 311 (а.с.65-67).

Як встановлено судом, ТОВ «Вторма-Сплав» перед підписанням досліджуваного договору, з метою запобігання укладенню правочину із недобросовісним суб'єктом господарювання, учинило низку дій щодо перевірки правосуб'єктності та добросовісності ТОВ «Олантіс», зокрема отримало виписку із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, довідку із Головного управління статистики у Харківській області, витяг із Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, витяг з реєстру платників податку на додану вартість (а.с.103-106).

Стосовно відсутності документів, які підтверджують якість придбаної продукції, то представник позивача зазначив, що товар, придбаний у TOB «Oлантіс», по-перше, не підлягає обов'язковій сертифікації; по-друге, є таким, що був у використанні, а тому для його прийняття товару директору ТОВ «ВТОРМА-СПЛАВ» було достатньо візуального огляду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

За визначенням у пункті 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість передбачено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної).

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За нормами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У силу положень статей 185, 187, 198, 200, 201 Податкового кодексу України право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за сукупності таких елементів: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

З метою встановлення факту здійснення господарської операції судом з'ясовувалися, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарських операцій; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності їх учасників; зв'язок між фактом придбання товарів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення податкового кредиту з податку на додану вартість; податковий кредит вважається сформованим правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України, саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій визначено первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та підтверджують їх здійснення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні»).

Витрати для цілей визначення податкового кредиту і об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів, робіт чи послуг або в разі якщо придбані товари, роботи чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Щодо відсутності у позивача документів, що підтверджують якість продукції, то сама собою наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення, на підставі якого визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймається податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Наявність певної інформації, одержаної від інших підрозділів податкової служби чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не оформлена рішеннями суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише підставу для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності платнику податків його контрагентом ніякі товари не постачались.

Суд звертає увагу, що обов'язок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення податкового законодавства є персоніфікованим. Визначення податкових зобов'язань платнику податків не може ставитись у пряму залежність від виконання податкових обов'язків його контрагентом. Тобто, в основу притягнення позивача до податкової відповідальності не може бути покладено інформацію наявну в інформаційній системі державної податкової служби без фактичного встановлення порушень податкового законодавства самим позивачем.

Суд враховує і вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», згідно з якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Судом з'ясовано, що позивачем вжито необхідних заходів щодо перевірки наявності податкової правосуб'єктності у свого контрагента та його спроможності виконувати зобов'язання за відповідним договором.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на момент вчинення та виконання господарського договору ТОВ «Олантіс» було належним чином зареєстрованою юридичною особою, мало право укладати правочини, було зареєстроване платником податку на додану вартість і мало право виписувати податкові накладні.

Суд звертає увагу, що відповідач жодних заперечень щодо форми і змісту наданих позивачем податкових накладних та первинних документів як під час проведення перевірки, так і у ході судового розгляду справи - не висловив. Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку таких документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам Інспекція суду не надала.

Крім того, податковим органом не надано і доказів відсутності факту державної реєстрації автомобіля IVECO МР 440 Е42 (вантажний сідловий тягач), реєстраційний номер НОМЕР_1, про що вказано у Акті перевірки позивача. У той же час, позивач надав переконливі і достатні докази державної реєстрації вказаного автомобіля.

Суд, на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності, встановив, що факт здійснення операції з поставки товарів, оплати їх вартості, використання у господарській діяльності товариства «Вторма-Сплав», відображення у бухгалтерському обліку - підтверджується документально; надані позивачем докази є переконливими для твердження про реальність господарської операції.

За таких обставин вбачається, що доводи податкового органу про безтоварність ґрунтуються на припущеннях та у ході судового розгляду спростовані наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, висновки податкового органу про заниження позивачем податкового зобов'язання із податку на додану вартість у ході судового розгляду не підтвердились.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що у цьому випадку податковий орган не довів правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. У той же час, позивач надав переконливі і достатні докази для висновку суду щодо реальності господарської операції та правомірності її врахування при формуванні податкового кредиту і визначенні податкових зобов'язань із податку на додану вартість.

На підставі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Як встановлює частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 183,98 грн. згідно платіжного доручення №28 від 3 березня 2015 року, доказів понесення інших судових витрат не надано. Тому судові витрати щодо сплати судового збору у вказаній сумі підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 лютого 2015 року №.

Стягнути із Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторма-Сплав» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 183 (сто вісімдесят три) грн. 98 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.