Справа № 2а/1670/1438/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року м. Київ К/9991/85382/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2011

у справі №2а-1670/1438/11

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Фірма «Кременчукпиво»

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2011, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області №/0/1520 від 18.05.2010, № /1/2531 від 09.08.2010, № /2/3496 від 25.10.2010, /3/19 від 06.01.2011 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 14709,50 грн.; № /0/1521 від 18.05.2010, № /1/2532 від 09.08.2010, №/2/3497 від 25.10.2010, /3/48 від 13.01.2011 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 59577 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 39717,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 19859,33 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові в повному обсязі, з підстав невірного застосування норм матеріального та процесуального права. При цьому, доводи касаційної скарги стосуються виключно формування позивачем податкового кредиту за операціями з ТОВ «Джерело».

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, право на податковий кредит з податку на додану вартість виникає в результаті придбання товарів і послуг з метою використання в господарській діяльності. Для підтвердження правомірності формування платником податків податкового кредиту, окрім встановлення дотримання таким платником вимог законів, необхідно встановити реальність здійсненої господарської операції з придбання товару, тобто така операція має бути не тільки документально оформленою, а й повинна об'єктивно призвести до зміни складу активів платника податків. В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання робіт мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

Судами першої та апеляційної інстанцій в зазначеному аспекті оцінено документи, надані платником податків на підтвердження свого права на податковий кредит за господарськими операціями з ТОВ «Джерело». Зокрема, досліджено умови укладеного 28.08.2008 між позивачем (Замовник) та ТОВ «Джерело» (Генпідрядник) договору генпідряду, згідно якого Замовник доручає, а Генпідрядник забезпечує відповідно до умов Договору, згідно дефектних актів і технічних рішень, погоджених Замовником, поетапне виконання будівельних і ремонтно-будівельних робіт на об?єкті Замовника, яким є будівля головного корпусу ВАТ фірма «Кременчукпиво» і допоміжні споруди.

Згідно п. 24 Договору розрахунки за виконані роботи здійснюються поетапно на підставі актів виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт форми КБ-3 проміжними платежами в міру виконання робіт, щомісячно.

Право ТОВ «Джерело» здійснювати будівельну діяльність підтверджувалося ліцензією Державного комітету України з будівництва та архітектури серії АБ № 104297 строком з 26.04.2005 року по 26.04.2010.

На виконання умов договору генпідряду сторонами договору були підписані акти приймання виконаних підрядних робіт за формою КБ-2в: №145 від 03.09.2008, № 79 від 30.09.2008, № 221 від 24.10.2008, № 79 від 07.11.2008, № 221 від 19.11 2008, № 230 від 05.12.2008 на загальну суму 238838 грн., у тому числі ПДВ 39758,46 грн., до яких додано відомість ресурсів до актів приймання виконаних підрядних робіт, довідки про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3.

Акти приймання виконаних підрядних робіт складені відповідно до вимог Наказу Державного комітету статистики та Державного комітету з будівництва та архітектури від 21.06.2002 № 237/5 «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві».

ТОВ «Джерело» видано податкові накладні на загальну суму ПДВ 39758,46 грн., які були включені позивачем до податкового кредиту у вересні 2008 року, жовтні 2008 року, листопаді 2008 року, квітні 2009 року, що зафіксовано в акті перевірки та підтверджується даними податкового обліку позивача за період, що перевірявся.

Надані позивачу податкові накладні оформлені згідно вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», підписані та скріплені печаткою ТОВ «Джерело», який на момент їх видачі мав статус платника ПДВ.

Розрахунки позивача із ТОВ «Джерело» за виконані підрядні роботи здійснювалися у безготівковому порядку, що підтверджується банківськими виписками.

Підстави вважати, що документи первинного бухгалтерського обліку позивача не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відсутні.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу щодо нікчемності вищезазначеного договору, оскільки, висновки щодо завідомої суперечності правочину інтересам держави та суспільства контролюючі органи можуть робити виключно в аспекті того, чи суперечить відповідний правочин фіскальним інтересам держави, забезпечення яких покладається на контролюючі органи. Наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваної угоди відповідачем не надано.

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів на підтвердження понесених витрат та податкового кредиту, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірна угода та/або її виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, у справі не встановлено.

Крім того, позивач не може нести відповідальність як за несплату податків його контрагентом, так і за можливу недостовірність відомостей про нього, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності щодо такої.

Таким чином, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Не можуть бути підставою для інших висновків доводи відповідача, що надані ТОВ «Джерело» позивачу підрядні будівельні роботи не мали реального характеру, з огляду на відсутність у ТОВ «Джерело» достатніх трудових ресурсів, оскільки відсутність трудових ресурсів, не спростовують реальності зазначеної операції, адже укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі надання передбачених договором послуг; податкове законодавство не ставить право платника на витрати та податковий кредит в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється контрагентом виконання договору. До того ж, податкова інспекція не довела невиконання, передбачених договором, робіт.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права та постановив обґрунтоване рішення, підстав для його скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області відхилити, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун