Справа № 804/3119/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2015 р. Справа № 804/3119/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом гр.ОСОБА_1 до відповідача-1: ОСОБА_2 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області; відповідача-2: Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії, -
23.02.2015р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов гр. ОСОБА_1 (далі гр.ОСОБА_3.) до відповідача-1: ОСОБА_2 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області; відповідача-2: Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Олещенко Оксани Валеріївни по справі №19350066 від 14 лютого 2015р. про відмову в державній реєстрації права власності (приватна) на домоволодіння будинком АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровьску за суб'єктом ОСОБА_1 податковий НОМЕР_1;
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення державного реєстратора ОСОБА_2 про відмову у здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно по справі №19350066 винесене з порушенням норм і законів України, а тому воно є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки держреєстратор ОСОБА_2 у рішенні про відмову у держреєстрації права вказує що надані позивачем документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам що їх посвідчують, при цьому держреєстратор вільно і на свій розсуд трактує норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і «Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і при цьому надав, (перелічів) свої дії згідно своїх службових обов'язків, які не являються підставою для відмови у держреєстрації прав на нерухоме майно. До того ж рішенням суду АНД району м.Дніпропетровська, від 30 жовтня 2013р. і роз'яснення рішення від 21 січня 2015р. за ОСОБА_3 визнано право власності на 650/1350 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті брата ОСОБА_3, які складаються з квартири №1 у житловому будинку літ А-1 з прибудовами літ.А-1 та літ.а-1, загальною площею 54,4 кВ гаражу літ ж та споруд №1,2,3,5,6. Також 6 лютого 2015р. був виготовлений технічний паспорт на дане домоволодіння. Таким чином, у держреєстратора ОСОБА_2 є всі правові підстави для реєстрації прав на нерухоме майно згідно заяви позивача.
Ухвалою суду від 26.02.2015р. відкрито провадження в адміністративній справі № 804/3119/15 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 06.03.2015р., в подальшому розгляд справи відкладено на 13.03.2015р.
Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.
13.03.2015р. позивач подав до суду клопотання, в якому просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі, розглянути справу без його участі в письмовому провадженні.
Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень та доказів на їх підтвердженні на пропозицію суду не надав.
Враховуючи клопотання позивача, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у письмовому провадженні, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного:
09.02.2015 року ОСОБА_5, що діяв на підставі довіреності, виданої позивачем у даній справі, було подано до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області заяву (реєстраційний номер 10127290) для проведення державної реєстрації права приватної власності на домоволодіння, що розташоване: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1
Разом із вказаною заявою було подано до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області: технічний паспорт б/н, виданий 06.11.2014 року, видавник ФОП ОСОБА_6; акт від 06.11.14р. складений інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6; акт конкретного користування від 06.11.14р.; ухвалу від 21.01.15р.; рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.10.13р., згідно якого за ОСОБА_3 визнано право власності на 650/1350 частини домоволодіння АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську, в порядку спадкування за заповітом після смерті брата ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1., що складається з: житлового будинку літА-1; сараю літ Б.; погрібу літ.В; літньої кухні літ. Г; вбиральні літ.Д; душу літ.Е; огорожі №1-2; водо колонки №3 та вселити ОСОБА_1 в дану частину домоволодіння та ухвалу про роз'яснення рішення від 21.01.15р.
За результатами розгляду вищезазначеної заяви Відповідач, керуючись ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», п.п. 16 та 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року, прийняв рішення № 19350066 від 14.02.2015 року, яким відмовив у державній реєстрації права приватної власності на домоволодіння, за ОСОБА_3, з посиланням на те, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Так, Відповідач зазначив, що за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно у домоволодінні самочинно побудовано: житлові прибудови А2-1, А1-1, А5-1, прибудови А3-1, а-1, а1-1, а3-1, гараж літ.Ж. Для проведення державної реєстрації права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 необхідно відкрити відповідний розділ на зазначений об'єкт нерухомості у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Для цього необхідно внести дані щодо технічного опису домоволодіння в цілому. Державній реєстрації права власності підлягають об'єкти нерухомого майна, що відповідно до чинного законодавства є узаконеними. Але, з наданих документів неможливо визначити технічний опис домоволодіння в цілому, що підлягає державній реєстрації, оскільки у складі домоволодіння містяться об'єкти побудовані після 1992 року (житлова прибудова лвт.А5-1-рік побудови 2005, прибудова літ.а2-1 та ганок літ.а3 - побудований у 2002 році, цокольний поверх під літ А3-1, А4-1,А5-1 - побудовані у 1992 році), які відповідно до відомостей Реєстру прав власності є самочинними та на які не надано документи щодо їх узаконення та введення в експлуатацію. Крім того, відповідач зазначив, що не є зрозумілими, чи розглядалось в зв'язку із зміною складу домоволодіння питання щодо зміни розміру часток між його співвласниками.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19350066 від 14.02.2015 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою про його скасування та зобов'язання Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області здійснити державну реєстрацію за Позивачем права приватної власності на нерухоме майно у вигляді домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1.
Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи судом встановлено, що 30 жовтня 2013 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська та ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська про роз'яснення рішення від 21.01.15р. за ОСОБА_1 з урахуванням точних вимірів та найменувань будівель, згідно з технічним паспортом від 06.11.14р. та актом обстеження від 06.11.14р., визнано право власності на 650/1350 частини домоволодіння АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську, в порядку спадкування за заповітом після смерті брата ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, які складаються з квартири №1 у житловому будинку літ.А-1 з прибудовами літ А1-1 та літ а-1, загальною площею 54,4 м.кв., житловою площею 33,4 м.кв, гаражу літ.Ж та споруд №1,2,3,5,6.
Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав, нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.
Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Частиною 1 статті 24 цього Закону передбачено, що державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.
Вказаний перелік є вичерпним, відмова у державній реєстрації прав з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.
Так, пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у випадку коли подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують реєстратор не наділений повноваженнями здійснювати реєстрацію права або його припинення.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.
Пунктом 20 Порядку реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року передбачено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. У разі проведення державної реєстрації прав на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, державний реєстратор приймає одне рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації щодо таких об'єктів.
Згідно з пунктом 28 цього Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У спірному рішенні реєстратор вказав, що заява подана на реєстрацію права власності на частину 650/1350 нерухомого майна у домоволодіння в якому самочинно побудовано: житлові прибудови А2-1, А1-1, А5-1, прибудови А3-1, а-1, а1-1, а3-1, гараж літ.Ж., без їх узаконення та введення в експлуатацію. Крім того, відповідач зазначив, що не є зрозумілими, чи розглядалось в зв'язку із зміною складу домоволодіння питання щодо зміни розміру часток між його співвласниками, в зв'язку з цим не можливо провести реєстрацію.
В даному випадку рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2013 року, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на здійснену частину 650/1350 домоволодіння АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську в порядку спадкуваня за заповітом після смерті брата ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., яка складається з квартири №1 у житловому будинку літ.А-1 з прибудовами літ. А1-1 та літ. а-1, загальною площею 54,4 м.кв., житловою площею 33,4 м.кв., гаражу літ Ж та споруд№1.2,3,5.6 - є правовстановлюючим документом, який підтверджує виникнення права власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Частиною 4 статті 357 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
У постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.
Згідно з приписами статті 13 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним.
Враховуючи викладене вище, а також те, що рішенням суду за позивачем визнано право власності на частину 650/1350 домоволодіння АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську в порядку спадкуваня за заповітом після смерті брата ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, таке право власності підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку.
Отже обставини, які зазначив реєстратор у своєму рішенні не підпадають під визначення підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним у статті 2 КАС України вимогам тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо зобов'язання зареєструвати право приватної власності на домоволодіння, що розташоване м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 за суб'єктом ОСОБА_1, податковий НОМЕР_1 суд зазначає, що рішення суду від 30 жовтня 2013 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська та ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська про роз'яснення рішення від 21.01.15р. має бути виконані, оскільки принцип обов'язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони обов'язкові для виконання на території України органами державної влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, посадовими чи службовими особами та громадянами, а тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд відповідно до ст. 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог, тому позов слід задовольнити.
Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.
Згідно із квитанцією №1/477 від 23.02.2015р. позивачем сплачений судовий збір у розмірі 121,80 грн.
Приймаючи до уваги, що рішення у справі ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне присудити всі здійснені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 121,80 грн. з Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд -
Адміністративний позов гр.ОСОБА_1 до відповідача-1: ОСОБА_2 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області; відповідача-2: Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії - задоволити.
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Олещенко Оксани Валеріївни по справі №19350066 від 14 лютого 2015р. про відмову в державній реєстрації права власності (приватна) на домоволодіння будинком АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровьску за суб'єктом ОСОБА_1 податковий НОМЕР_1.
Стягнути з Державного бюджету України на користь гр.ОСОБА_1 (податковий НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 121,80 грн.
Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 13.03.15р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді С.В. Ніколайчук С.В. Ніколайчук О.В. Бринза