Справа № 576/4/15-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 р.Справа № 576/4/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Глухові та Глухівському районі Сумської області на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.02.2015р. по справі № 576/4/15-а

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України в м.Глухові та Глухівському районі Сумської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити виплату раніше призначеної пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

05 січня 2015 року позивачі звернулися до суду із даним адміністративним позовом, посилаючись на те, що до червня 2001 року вони проживали в м.Глухові де отримували пенсію за віком. У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю подальша виплата пенсії була припинена.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року по справі 1-32/2009 визнано неконституційним положення п.2 ч.1 ст.49 і другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якими пенсія виплачувалася лише громадянам України, які постійно мешкають на її території. Тому починаючи з 07.10.2009 року територіальні органи Пенсійного Фонду України не мали припиняти виплати пенсії пенсіонерам, які виїхали за межі України.

В зв'язку із цим, 4 грудня 2014 року позивачі звернулись до УПФУ в Глухові та Глухівському районі із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком. Однак своїм листом від 19.12.2014 року відповідач відмовив їм у поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком, яку вони отримували до виїзду в Ізраїль.

Позивачі вважають, що такі дії відповідача не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому вони просять визнати протиправною відмову УПФУ в м.Глухові та Глухівському районі та зобов'язати відповідача поновити виплату їм пенсії за віком у відповідності до діючого законодавства України починаючи з 4 грудня 2011 року.

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.02.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково:

Визнано неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в м.Глухові та Глухівському районі поновити виплати пенсію за віком ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Глухові та Глухівському районі поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, ОСОБА_2 починаючи з 4 червня 2014 року відповідно до вимог чинного законодавства.

Управління Пенсійного фонду України в м.Глухові та Глухівському районі Сумської області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з `ясуванні обставин, які мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.02.2015 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які приймають участь у справі, фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального пристрою згідно ст. 41 КАС України не здійснюється.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Позивачами постанова суду першої інстанції не оскаржена.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 30 травня 1997 року позивачу ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком, а 20 червня 1994 року пенсія за віком була призначена позивачці ОСОБА_2.

26 червня 2001 року позивачі звернулись до Глухівського міського управління соціального захисту населення із заявами про закриття їх пенсійних справ у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль. При цьому із копії паспортів позивачів вбачається, що вони є громадянами України, стоять на консульському обліку, продовжували дію паспортів.

04 грудня 2014 року позивачі звернулися до відповідача із заявами про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком, однак у поновленні таких виплат їм було відмовлено.

Положеннями ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст. 25 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивачі, проживаючи в державі Ізраїль, як громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Частиною 3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини встановлено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Положеннями пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється зокрема на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 вказаного Закону під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. 147 Конституції України передбачено, що єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України. Лише Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25рп/2009 у справі №1-32/2009 положення пункту 2 частини першої статті 49 і другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV визнано такими, що не відповідають Конституції України та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, вищевказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення виплати пенсії позивачам.

Отже, дії відповідача щодо відмови позивачу в відновленні нарахування та виплати пенсії за віком, яку він отримував до виїзду на постійне місце проживання за межі України є протиправними.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на неможливість задоволення позову, у зв'язку з тим, що на виконання рішення Конституційного Суду України не внесено необхідних змін до відповідного законодавства, яке регулює порядок виплати, припинення та відновлення виплати пенсії, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки таке не може вплинути на право позивача на відновлення виплати пенсії.

Також не є обґрунтованим посилання в апеляційній скарзі на ненадання позивачем на вимогу суду першої інстанції довідки про реєстрацію постійного місця проживання чи реєстрації позивача, з посиланням на підставу припинення пенсії у разі смерті пенсіонера.

Реєстрація місця проживання жодним чином не впливає на обов'язок виплати пенсії. Відсутність реєстрації в Україні не є підставою невиплати пенсії.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, по даній категорії справ обов'язок доведення покладено на відповідача.

Позов подано належним представником позивача за нотаріально посвідченою довіреністю від 9 листопада 2014 р.. Суд першої інстанції прийняв рішення про виплату пенсій з 4 червня 2014 р. (апеляційним судом з 29.06.2014 р. про що буде визначено нижче). В разі як після поновлення виплати пенсії будуть встановлені підстави її припинення, відповідач не позбавлений права припинити виплати.

Проте, задовольняючи апеляційну скаргу частково колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч.2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулась до суду з позовом 29.12.14 року із вимогами щодо захисту її порушених прав, що мали місце з 04.12.2011 року.

Отже, враховуючи дату звернення позивачів до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивачі просять суд захистити їх права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивачів підлягають захисту з 29.06.2014 року.

При цьому звернення з заявою до пенсійного фонду про відновлення пенсії не впливає на порушене право щодо не відновлення пенсії за період після прийняття рішення Конституційним судом України. Позивач мав право на відновлення пенсії та її отримання з моменту рішення Конституційного суду.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до 29.06.2014 року підлягають скасуванню, з прийняттям ухвали про залишення цієї частини позовної заяви без розгляду.

Крім того, суд першої інстанції задовольнив позов частково. Але не визначився з вимогами виплати пенсії з 04.12.2011 р. до 4 червня 2014 р. Враховуючи зазначене вище, щодо строків звернення до суду, позов в цій частині підлягає залишенню без розгляду.

В іншій частині постанова Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.02.2015р. в частині задоволення позовних вимог з 29.06.2014 року відповідно положень ст. 200 КАС України підлягає залишенню без змін, підстави для її скасування відсутні, відповідно доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає на необґрунтований сумісний розгляд вимог двох позивачів, оскільки право на пенсію це особисте право, і помилково не роз'єднав справи відповідно до ст. 116 КАС України, але наведене не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 200,201, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Глухові та Глухівському районі Сумської області - задовольнити частково.

Постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.02.2015р. по справі № 576/4/15-а скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Глухові та Глухівському районі Сумської області про визнання неправомірною відмову про поновлення виплати пенсії за віком та зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, ОСОБА_2, за період з 04.06.2014 року по 28.06.2014 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Глухові та Глухівському районі Сумської області про визнання неправомірною відмову про поновлення виплати пенсії за віком та зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, ОСОБА_2, за період з 04.12.2011 року по 28.06.2014 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.02.2015р. по справі № 576/4/15-а -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Тацій Л.В.

Повний текст ухвали виготовлений 14.04.2015 р.