Справа № 826/672/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 квітня 2015 року 10:36 № 826/672/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Держземагентства в Київській області
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) з позовом до Головного управління Держземагентства в Київській області (надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держземагентства в Київській області щодо не задоволення клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Жердівської сільської ради, поблизу с. Підлісся, Броварського району Київської області;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства в Київській області розглянути подане ОСОБА_1 вищевказане клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Жердівської сільської ради, поблизу с. Підлісся, Броварського району Київської області та надати мотивовану відповідь, визначену законом, на клопотання ОСОБА_1 у встановлений законом строк.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на безпідставність та необґрунтованість відмови Головного управління Держземагентства в Київській області у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 07.11.2014 року та відповідно не надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відводу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства з підстав, наведених у листі відповідача від 09.12.2014 року № 31-10-0.3-7781/0/17-14-сг. Зокрема, позивач звертає увагу на наступне: нормами ст.ст. 118 та 122 Земельного кодексу України визначені вичерпний перелік документів, що повинні додаватися до клопотання фізичної особи (громадянина України) про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства та, відповідно, перелік підстав для відмови у задоволенні такого клопотання та наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки. При цьому, Головне управління Держземагентства у Київській області, як територіальний орган центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, у відповідності до покладених на нього завдань здійснює передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності у користування фізичних осіб (громадян України) для ведення особистого селянського господарства в межах, визначених ст. 112 Земельного кодексу України, на території Жердівської сільської ради. З огляду на своє функціональне призначення даний держаний орган, на думку позивача, має володіти, зокрема: інформацією щодо розташування земельних ділянок як переданих у власність, постійне користування та в оренду, так і вільних земельних ділянок різного цільового складу, в залежності від їх місцезнаходження. Оскільки в публічному доступі інформація щодо наявності вільних земель для ведення особистого селянського господарства відсутня, тому відповідач, що володіє відповідною інформацією, зобов'язаний був під час розгляду клопотання позивача від 07.11.2014 року визначити таку земельну ділянку самостійно.

У судове засідання 23.02.2015 року з'явилися представники сторін.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у призначеному судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на письмові заперечення та просив суд відмовити у його задоволенні.

Суд у судовому засіданні 23.02.2015 року на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2014 року ОСОБА_1 через свого довіреного представника ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держземагентства у Київській області із письмовим клопотанням в порядку ст. 118 Земельного кодексу України, в якому просив в порядку реалізації його гарантованого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, визначити без його погодження та виділити йому земельну ділянку орієнтовним розміром до 2,0 га в адміністративних межах Жердівської сільської ради поблизу села Підлісся (Броварський район Київської області) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а також надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню вказаної земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га.

До вищевказаного клопотання від 07.11.2014 року позивачем були додані наступні документи: копія паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_1, договір доручення від 13.12.2014 року № 76/02/14-зд та графічні матеріали бажаного місце розташування земельної ділянки.

Своїм листом від 09.12.2014 року № 31-10-0.3-7781/0/17-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області повідомило позивачу, що з доданих графічних матеріалів неможливо ідентифікувати місце розташування бажаної земельної ділянки на місцевості, у зв'язку з чим розгляд питання стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства буде можливий після надання відповідних графічних матеріалів та зазначення більш уточнених даних про бажане місцезнаходження земельної ділянки.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частинами 2 і 3 ст. 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, в тому числі у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Приписи ст. 151 ЗК України визначають, що розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом належить, зокрема, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Так, згідно п. 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року № 445, Державне агентство земельних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держземагентства у Київській області, затвердженого Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 05.06.2013 року № 242, Головне управління Держземагентства у Київській області є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане. Даний територіальний орган є компетентним державним органом щодо вирішення питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах Київської області.

Нормами ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

При цьому, відповідно до ч. 1 і ч. 4 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, з наведених вище норм видно, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад, тобто в межах населених пунктів, в той час як територіальні органи центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування, тобто за межами населених пунктів.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії графічного матеріалу на другому аркуші доданого позивачем до свого клопотання від 07.11.2014 року, останнім виділено не місцезнаходження земельної ділянки, а населений пункт, а саме: село Підлісся Броварського району Київської області та земельні ділянки навколо нього.

Згідно ч. 7 ст. 118 цього Кодексу, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зі змісту наведених положень ч.ч. 6 та 7 ст. 118 ЗК України слідує, що у клопотанні про надання земельної ділянки має бути чітко визначено місце розташування бажаної земельної ділянки, крім того, до клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

При цьому, ні Земельний кодекс України, ні інші акти законодавства не покладають на Головне управління Держземагентства у Київській області або інших суб'єктів владних повноважень обов'язок підбирати вільні земельні ділянки за клопотаннями про надання земельних ділянок зацікавлених осіб, оскільки ні такого обов'язку, ні процедури здійснення такого підбору законодавством не передбачено.

Відповідач, згідно вимог чинного законодавства, розглядає питання лише щодо конкретно визначених земельних ділянок (щодо якої, зокрема, можна з'ясувати наявність на ній будівель та споруд, а також перебування земельної ділянки у користуванні інших осіб станом на час звернення, інші обставини, пов'язані з можливою передачею цієї земельної у власність).

Натомість, як було зазначено вище, позивачем у розглядуваному клопотанні не зазначено конкретно визначених меж бажаної земельної ділянки.

Посилання позивача на відсутність у нього інформації про вільні земельні ділянки державної власності у Київській області не означає покладення обов'язку на відповідача обирати конкретну ділянку при розгляді даних клопотань.

Таким чином, з огляду на вищезазначене та з урахуванням наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що зазначене ОСОБА_1 місце розташування земельної ділянки у своєму клопотанні від 07.11.2014 року не відповідає вимогам чинного законодавства, що, у силу вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України, є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому, як наслідок, суд не вбачає в даному випадку правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в задоволенні клопотання позивача від 07.11.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 2,0 га. на території Жердівської сільської ради, поблизу с. Підлісся Броварського району Київської області, та про зобов'язання відповідача розглянути клопотання позивача із прийняттям мотивованої відповіді.

З урахуванням викладеного вище, позовна вимога, яка полягає у зобов'язанні відповідача вчинити певні дії, а саме: зобов'язання Головного управління Держземагентства в Київській області розглянути подане ОСОБА_1 вищевказане клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Жердівської сільської ради, поблизу с. Підлісся, Броварського району Київської області та надати мотивовану відповідь, визначену законом, на клопотання ОСОБА_1 у встановлений законом строк, є похідною від розглянутої вище, а, відтак, задоволенню також не підлягає.

Слід також зазначити, що аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 13.11.2014 року у справі №К/800/52375/13 та від 29.01.2015 року у справі №К/800/38993/14.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок