Справа № 821/823/15-а
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/823/15-а
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Приватні Інвестиції" до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 про зняття арешту з заставного майна, -

встановив:

16 березня 2015 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Приватні Інвестиції" (далі - позивач, ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції») до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області (далі - відповідач, УДВС ГУЮ у Херсонській області), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 (далі - третя особа, ОСОБА_1) з позовними вимогами про зняття арешту з заставного майна, з урахуванням заяви від 24 березня 2015 року про уточнення позовних вимог, просить суд:

- зняти арешт, накладений відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області з майна, яке перебуває в іпотеці товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1;

- виключити з акту опису й арешту майна складеного державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області 14 березня 2014 року, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 та перебуває в іпотеці товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції».

Обґрунтовуючи свою правову позицію, представник позивача зазначила, що 05 березня 2015 року до товариства надійшло повідомлення державного виконавця УДВС ГУЮ у Херсонській області щодо арешту та опису домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1 та перебуває в іпотеці позивача. 29 листопада 2011 року між публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» укладено договір факторингу, за яким 14 грудня 2011 року відбулось відступлення права вимоги всіх грошових зобов'язань до позичальника ОСОБА_1 До позивача перейшли всі права кредитора у зобов'язанні, які були у ПАТ «Кредобанк» щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №12/ж-01 від 06.08.2007 року, зобов'язання останнього забезпечені іпотекою відповідно до договору іпотеки №12/ж-01 від 06.08.2007 року. 16 грудня 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та товариством укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки №12/ж-01, який нотаріально посвідчено. З посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обґрунтовує правомірність своїх вимог. З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для постановлення судового рішення про зняття арешту з заставного майна.

Представник позивача 14 квітня 2015 року заявила клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача 14 квітня 2015 року заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Судова кореспонденція, яка була направлена на адресу третьої особи, повернута до суду з відміткою відповідальної особи поштового зв'язку: "за зазначеною адресою не проживає". Відповідно до положень ч. 11 ст.35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення третьої особи належним чином для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Отже, згідно вимог ч.6 ст. 128 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Розглянувши надані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 06.08.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №12/ж-01про надання кредиту в розмірі 177000 на трок до 01 серпня 2027 року для придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (далі - кредитний договір). Згідно Виконання зобов'язань за цим договором забезпечується способами, що обумовлені в цьому договорі та/або договорами забезпечення, зокрема: неустойкою (штрафом, пенею); іпотекою належного Позичальнику (майновому поручителю) жилого приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, умови іпотеки визначаються у відповідності до договору іпотеки, який укладається між банком і Позичальником.

06 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №12/ж-01, за яким предметом іпотеки є нерухоме майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ведмідською М.О., на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням договору іпотеки накладено заборону на відчуження зазначеної в договорі квартири, яка належить ОСОБА_1 до припинення договору №12/ж-01 від 06.08.2007 року. Як наслідок, до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис «заборона на нерухоме майно» від 06.08.2007 року.

29 листопада 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» було укладено договір факторингу, за яким банк продає та відступає новому кредитору права вимоги за усіма забезпеченнями відповідно до забезпечувальних документів, вказаних у додатку №1. Так, під порядковим номером 450 в додатку №1 до договору факторингу обліковується позичальник ОСОБА_1 з загальною сумою заборгованості за кредитним договором №12/ж-01 від 06.08.2007 в розмірі 249648,06 грн.

16 грудня 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки, згідно з яким до товариства переходять всі права первісного іпотекодержателя.

В державному реєстрі іпотек внесено відповідний запис «іпотека» іпотекодержатель ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», заміна іпотекодержателя відбулась 26.12.2011 року.

Судом встановлено, що на даний час ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» виступає кредитором відносно ОСОБА_1 по кредитному договору №12/ж-01 від 06.08.2007 року, та заставодержателем по договору іпотеки №12/ж-01 від 06.08.2007 року щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_1., що належить ОСОБА_1 на праві власності.

При примусовому виконанні виконавчого листа Херсонського окружного адміністративного суду №2а-13521/09/2170 виданого 09.02.2011 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 до державного бюджету фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 5040000,00 грн. стягувач ДПІ у м. Херсоні, постановою відповідача про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.06.2013 року ВП№38072813 накладено арешт на все майно яке належить ОСОБА_1

Правомірність арешту предмета іпотеки та включення до акту опису й арешту майна є предметом судового розгляду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

У відповідності до ст. 7 вищевказаного Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Пунктом 5.3.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, передбачено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеною у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

В даному випадку виконавчий лист видано Херсонським окружним адміністративним судом 09 лютого 2011 року, а правовідносини іпотеки виникли 06 серпня 2007 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 вказаного Закону про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість предмету іпотеки (187977,50 грн.) не перевищує розміру заборгованості боржника перед позивачем (249648,06 грн.) як іпотекодержателем. При цьому, договір із іпотекодержателем (первісним) та обтяження на майно боржника зареєстровано раніше винесеного рішення суду про стягнення заборгованості у вигляді штрафу в розмірі 5040000,00 грн., а тому підстав для застосування вимог ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідача не було.

Наведене дає підстави для висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно боржника, яке передано позивачу в іпотеку, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію товариством першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмету іпотеки.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 09 вересня 2014 року в справі № К/800/34052/14.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набув чинності для України 11.09.1997 року) «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права...».

Вирішуючи питання стосовно застосування ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Броньовський проти Польщі» (Заява N 31443/96 §129,147) в п.129 зазначено, що «Поняття "майно", яке міститься в перший частині статті 1 Першого протоколу, має автономне значення, яке включає не лише право власності на матеріальні предмети (нерухомість) і не залежить від формальної кваліфікації в національному праві. Так само як права на матеріальні предмети, деякі інші права та інтереси, що являють собою майно (фонди), також можуть вважатися "майновими правами" і майном … для цілей цього положення. У будь-якому випадку, треба з'ясувати, чи свідчать обставини цієї справи, взяті в цілому, про те, що заявник мав право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Першого протоколу...» далі в п.147 суд наголошує «… згідно з принципом законності, чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні…».

В даному випадку дії відповідача фактично позбавляють позивача можливості задовольнити свої грошові вимоги за рахунок предмету іпотеки, що є недопустимим. До того ж доводи відповідача покладені в основу спірних дій не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про неправомірність дій відповідача.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 11, 14, 71, 86, 94, 128, 158 - 163, 181 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Приватні Інвестиції" до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 про зняття арешту з заставного майна - задовольнити.

Зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області:

- зняти арешт з майна, яке перебуває в іпотеці товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1;

- виключити з акту опису й арешту майна від 14 березня 2014 року, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 та перебуває в іпотеці товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 11.5.