Справа № 490/461/15-а
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/7/2015 Справа № 490/461/15-а
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді - Гуденко О.А.

при секретарі - Аслановій Е.Е.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Хмельницького В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м. Миколаєва справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо невиконання виконавчого листа №1423/2472/2011 виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 27 березня 2014 року.

В обгрунтування вимог позову вказував, що з березня 2014 року на виконанні у відповідача знаходиться вказаний виконавчий лист про стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на його користь недоплаченої щорічної допомоги за 2010 рік з додаткамі в сумі 2936 грн. При цьому до данного часу грошові кошти йому так і не були виплачені, у зв'язку з чим він вимущений звернутися до суду із даним позовом для відновлення свого порушеного права.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, та просив суд відмовити в задоволенні позовуз підстав, викладених в письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позову суд дійшов наступного.

В березні 2014 року позивач отримав виконавчий лист №1423/2472/2011 виданий Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на його користь недоплаченої щорічної допомоги, яка виплачується до 05 травня за 2011 рік в сумі 2936 грн.

Після отримання вищевказаний виконавчий лист був наданий на виконання до Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області. При цьому 22.07.2014 року листом №10-01-08/1401 позивач отримав відповідь від Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області з якої вбачається, що відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та у спосію визначений Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень - за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів здійснюється відповідно до пунктів 47-51 Порядку виконання рішень суду про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03.08.2011 року №845, у редакції постанови кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року №45.

За такого Головне управління Державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївській області на виконання пункту 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року №845 направило вказаний виконавчий лист на суму 2936 грн. з додатками до Державної казначейської служби України.

Але з такою позицією погодитися не можна, виходячи з наступного.

Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" набрав чинності з 01 січня 2013 року.

Статтею 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначено, що цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень").

Аналіз наведених норм Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" свідчить про те, що Державною казначейською службою України виконуються судові рішення про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, юридична особа.

Обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому тривале невиконання рішення суду призводить до нівелювання принципу Верховенства права.

В силу статті 1 Закону України "Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень" цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Статтею 2 Закону України "Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Так, ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень", виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до Державної казначейської служби України у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

З огляду на правові позиції втілені вище зазначених у нормах законодавства рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Проте, сама процедура виконання буде дещо відрізнятися з огляду на те, що пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень", передбачено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Згідно п.1 Прикінцевих та Перехідних положень даного Закону: "Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2013 року."

З матеріалів справи вбачається, що рішення Центрального районного суду м.Миколаєва у справі №1423/2472/2011 ухвалено 25 грудня 2012 році, тобто до набрання чинності вищевказаним Законом, а отже дія цих положень розповсюджується на виконання зазначеного судового акту.

Положення п.3 Прикінцевих та Перехідних положень вищевказаного Закону носять спеціальний характер та мають прерогативу у застосуванні перед загальними правовими нормами.

Отже, згідно положень Закону України "Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень" направлення стягувачами виконавчих документів щодо виконання рішень суду про стягнення коштів або рішень суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені саме до набрання чинності цим Законом, саме до органів державної виконавчої служби. Однак, у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) передбачено, що у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень" казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 (далі - Порядок), згідно пункту 3 якого рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

А тому, саме відповідний орган Державної казначейської служби, який уособлює державу в даних правовідносинах, має виконати рішення суду у вищевказаній справі.

Таким чином, враховуючи положення Закону України "Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень", "Про виконавче провадження" та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, виконання вищезазначеного наказу суду, за яким стягуються кошти з державної установи, повинен здійснювати центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Пунктом 1 Указу Президента України від 13.04.2011р. №460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України" встановлено, що Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Тобто, Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Указу Президента України від 13.04.2011 року, №460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України" казначейство України відповідно до покладених завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів.

З приписів пунктів 7 та 8 Положення вбачається, що казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення). Казначейство України у процесі виконання покладених на нього завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими органами виконавчої влади, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, з органами місцевого самоврядування, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також з підприємствами, установами, організаціями.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що саме Державна казначейська служба України, в особі своїх територіальних органів на місцях (Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області) повинна виконувати рішення Центрального районного суду м.Миколаєва за виконавчим листом №1423/2472/2011 року виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 27.03.2014 року про про стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_3 недоплаченої щорічної допомоги за 2011 рік в сумі 2936 грн, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

З наведеного слідує, що скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідком визнання цього рішення протиправним.

Враховуючи вищевикладене суд, дійшов висновку, що вимоги позову обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Тому слід визнати неправомірною бездіяльність Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області щодо невиконання виконавчого листа №1423/2472/2011 виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 27.03.2014 року та зобов'язати Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області прийняти до виконання та виконати цей виконавчий лист.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 70, 71, 136, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області щодо невиконання виконавчого листа №1423/2472/2011 виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 27 березня 2014 року.

Зобов'язати Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області прийняти до виконання та виконати виконавчий лист №1423/2472/2011 виданий Центральним районним судом м.Миколаєва 27 березня 2014 року.

Апеляційну скаргу може бути подано до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя Гуденко О.А.