Справа № 2а/0370/385/11
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року м. Київ К/800/50505/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за

касаційною скаргою Ягодинської митниці Міндоходів

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року

у справі № 2а/0370/385/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Ягодинської митниці Міндоходів

про визнання нечинним рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) звернулась до суду з позовом до Ягодинської митниці, в якому просила визнати нечинним рішення про визначення митної вартості товару № 201000006/2010/1022906/1 від 25 жовтня 2010 року, картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 201000006/0/102373 від 25 жовтня 2010 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано рішення про визначення митної вартості товару № 201000006/2010/1022906/1 від 25 жовтня 2010 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 201000006/0/102373 від 25 жовтня 2010 року.

У касаційній скарзі митний орган, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару, оскільки наявна в митного органу інформація щодо ціни товару відмінна від задекларованої.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що на підставі зовнішньоекономічного контракту № 17/2009/DЕ від 17 лютого 2009 року укладеного між позивачем та «Vion Sales West BV», Нідерланди, додаткових угод до нього та специфікації № 106 від 22 жовтня 2010 року, позивач 25 жовтня 2010 року ввезено на митну територію України товар - сало свійських свиней бокове заморожене в обрізках, у кількості 19991 кг. В поданій для митного оформлення вказаного товару декларації ціна товару визначена за ціною контракту на рівні 9395,77 євро, тобто за ціною 0,47 євро за 1 кг.

Для митного оформлення даного товару декларантом ТзОВ «Брок-Сервіс» подано Ягодинській митниці наступні документи: контракт № 17/2009/DE від 17 лютого 2009 року з додатками; специфікація № 106 від 22 жовтня 2010 року; рахунок-фактура № 5440461 від 22 жовтня 2010 року; ВМД № 201010001.2010.111853 від 25 жовтня 2010 року; попередня митна декларація № 201010002.2010.209840 від 22 жовтня 2010 року; міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) № 0315863 від 22 жовтня 2010 року; договір про перевезення № 26/2010/РL від 12 жовтня 2010 року; ДМВ-1 від 25 жовтня 2010 року та ветеринарне свідоцтво Ч-28 № 077542 від 25 жовтня 2010 року.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів у митного органу виник сумнів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару внаслідок спрацювання Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби.

Не провівши консультації з декларантом та не запропонувавши надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару митним органом скориговано митну вартість товару на рівні 19655,28 євро та прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 201000006/2010/1022906/1 від 25 жовтня 2010 року, в якому митний орган самостійно визначив митну вартість товару за ціною договору щодо ідентичних товарів, наслідком чого в свою чергу стало видання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 205000017/1/00146, через заниження митної вартості товару в порівнянні з наявною у митного органу довідковою інформацією про ціни на товар № 201000006/0/102373 від 25 жовтня 2010 року. підставою для прийняття спірних рішень стало те, що митна вартість товару нижча за довідкову бази даних ДМСУ.

Як умову в прийнятті митної декларації визначено виконання вимог, зазначених у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 201000006/0/102373 від 25 жовтня 2010 року, а саме: приведення рівня митної вартості у відповідності до рішення про визначення митної вартості товару № 201000006/2010/1022906/1 від 25 жовтня 2010 року, чим фактично зобов'язано позивача погодитись з визначеною Ягодинською митницею ціною товару на підставі методу щодо ідентичних товарів.

В подальшому, позивачем з метою підтвердження заявленої митної вартості з власної ініціативи подано додаткові документи, зокрема: прайс-лист фірми «Vion Sales West BV», комерційну пропозицію іншого виробника аналогічного товару фірми «Jan Zandbergen», калькуляцію заводу виробника та платіжне доручення в іноземній валюті № 37 від 25 жовтня 2010 року. Однак за результатами розгляду поданих документів митним органом повідомлено, що підстави для відміни прийнятих рішень про визначення митної вартості товарів відсутні.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх нечинними.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у позивача були в наявності всі документи для визначення митної вартості товарів, які імпортуються, за ціною договору, в той час як митним органом не доведено, що документи, надані позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 259 МК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ст. 265 МК України передбачено, що митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Відповідно до ст. 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 262 МК України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Згідно з пунктом 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок декларування митної вартості товарів) для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактуру (інвойс); банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до пункту 13 Порядку декларування митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у пункті 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. У разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставляння свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості.

Як встановлено судомами, для підтвердження визначеної митної вартості товарів позивачем разом із декларацією митної вартості додано усі документи, передбачені чинним законодавством, на її підтвердження.

При цьому, за умови відсутності доказів витребування митним органом у декларанта додаткових документів, які б могли підтвердити митну вартість товарів відповідно до п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів, рішення про визначення митної вартості товару та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України є незаконними та підлягають скасуванню, про що обґрунтовано зазначено судами.

Поряд з цим варто зазначити, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про митне оформлення товару не може базуватися виключно на інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб'єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби відсутня інформації про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення. Тому, така інформаційна база не містить всіх об'єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально і підлягають обчисленню.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів, що надані для митного оформлення документи не містять розбіжностей, а їх дані піддаються обчисленню та підтверджують ціну товару.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, скасувавши спірні рішення відповідача. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, ухвалено обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: