Справа № 806/698/15
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"15" квітня 2015 р. Справа № 806/698/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Одемчука Є.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Новоград-Волинського міського центру зайнятості на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "23" лютого 2015 р. у справі за позовом Новоград-Волинського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Новоград-Волинський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 безпідставно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 2991,22 гривень.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у відкритті провадження у справі було відмовлено, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом вимог закону, просить вказану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення із зазначеним позовом слугувало виявлення позивачем того, що ОСОБА_3 в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не повідомив про те, що він працював на підприємстві ТОВ "Київтранс-2005".

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб"єкта владних повноважень у випадках, установлених законом.

Також, згідно приписів ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України фізичні особи можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник у сфері правовідносин з приводу загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, а саме, стягнення допомоги із застрахованої особи, на підставі ч.3 ст.36 Закону України від 2 березня 2000 року №1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі Закон № 1533-ІІІ).

Згідно положень ч.3 ст.36 Закону № 1533-ІІІ сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

В свою чергу, частиною 1 ст. 17 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що формування та реалізацію державної політики у сфері зайнятості населення забезпечують у межах своїх повноважень Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади у сфері соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування.

Окрім того, судовою колегією враховується те, що Указом Президента України від 16.01.2013 року №19/2013 затверджено Положення про Державну службу зайнятості України (далі - Служба), яка входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції (далі - Положення №19).

Зокрема, пп. 28 п. 4 Положення №19 передбачено, що Служба відповідно до покладених на неї завдань представляє інтереси Фонду в судових та інших органах, у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, громадськими об'єднаннями з питань соціального захисту, а також з органами соціального страхування на випадок безробіття іноземних держав, міжнародними організаціями, діяльність яких пов'язана із захистом соціальних прав людини.

При цьому, згідно пп. 8 п. 6 Положення №19 Служба для виконання покладених на неї завдань має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою, а також несплачені у добровільному порядку штрафи, накладені відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та статті 24-1 Закону України «Про рекламу».

Виходячи з приписів наведених норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб"єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції у сфері державної політики зайнятості населення .

Отже, висновок суду про те, що заявлений спір, не належить до адміністративної юрисдикції, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України та не відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справах цієї категорії, висловленій у постановах від 23 березня 2010 року (№ 21-2282во09), 13 квітня 2010 року (№ 21-320во10), 14 лютого 2012 року (№ 21-1099во10), а також, правовій позицій Вищого адміністративного суду України суду, висловленій в ухвалах від 27.01.2015 року (К/800/26313/14, К/800/41481/14), від 03.02.2015 року (К/800/1241/15).

Враховуючи вищезазначене, ухвалу судом прийнято з порушенням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.195, 197, 199, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новоград-Волинського міського центру зайнятості задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "23" лютого 2015 р. скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Л.В. Кузьменко

Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Новоград-Волинський міський центр зайнятості вул.Замкова, 7,м.Новоград-Волинський,Житомирська область,11700

- ,