Справа № 813/1062/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2015 року Справа № 813/1062/15

13 год. 19 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.;

секретар судового засідання Небесна М.В.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача Каранець Р.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася Фізична особа -підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № 2/2100/НОМЕР_1 від 02.02.2015 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуване рішення позивач вважає протиправним та таким, що порушує її права, оскільки правопорушень описаних у рішенні вона не вчиняла. Разова реалізація однієї пляшки горілки здійснена продавцем ОСОБА_4 з власної ініціативи, за що на неї накладено адміністративне стягнення. Позивач стверджує, що як суб'єкт господарювання не здійснювала реалізацію спиртних напоїв, а тому не може нести відповідальність за дії ОСОБА_4 Звертає увагу суду, що документ який би фіксував порушення вчинене ФОП ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутній. Навпаки, за результатами перевірки щодо неправомірних дій з боку керівництва магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» працівником правоохоронного органу складено висновок від 10.06.204 року, згідно з яким фактів, які б вказували на наявність ознак правопорушення не встановлено. Окрему увагу звертає на пропуск податковим органом передбачених ст. 250 Господарського кодексу України строків застосування до ФОП ОСОБА_3 фінансових санкцій.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях /а.с.43-47/, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив повністю з підстав викладених у письмових запереченнях /а.с.11-13/. Зазначив, що відповідно до подання Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 21.08.2014 року № 16/9-7807 встановлено, що в магазині за адресою АДРЕСА_1, де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_3, зафіксовано факт реалізації алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років та здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії. що підтверджується відповідними документами долученими до матеріалів справи. Вважає рішення контролюючого органу правомірним, підставним та таким, що слід залишити в силі. Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Суд, заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Працівниками Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області (далі - Сихівський РВ) 27.05.2014 року складено рапорт про те, що 22.05.2014 року близько 11.00 год. У магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3» по АДРЕСА_1 виявлено факт продажу продавцем магазину ОСОБА_4 алкогольних напоїв, а саме однієї пляшки горілки «Львівська шляхетна» ємністю 0,5 л неповнолітньому ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 Копій документів на право торгівлі алкогольними виробами власником магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» по АДРЕСА_1 не надано /а.с.26/.

Факт продажу алкоголю неповнолітній особі підтверджується поясненнями відібраними працівниками міліції у неповнолітнього ОСОБА_5 та продавця магазину ОСОБА_4 /а.с.21-22/.

За результатами виявленого правопорушення складено протокол № 0230980 від 22.05.2014 року про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 156 КУпАП відносно продавця магазину ОСОБА_4 /а.с.22-23/.

26.06.2014 року адміністративною комісією при Сихівській районній адміністрації м. Львова за результатами розгляду матеріалів на ОСОБА_4 накладено штраф 850 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого. 2 ст. 156 КУпАП /а.с.27/.

Копії адміністративних матеріалів Сихівським РВ направлено до ГУ Міндоходів у Львівській області, однак з матеріалів справи судом встановлено, що листом від 27.06.2014 року № 15592/7/13-01-21-02-19/1238 відповідач повернув до Сихівського РВ копії адміністративних матеріалів у зв'язку з недоліками таких матеріалів. Листом від 10.07.2014 року № 16/9-6293 Сихівським РВ долучено до адміністративних матеріалів копію постанови адміністративної комісії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.06.2014 року № 75 щодо ОСОБА_4, про накладення адміністративного штрафу за продаж алкогольного напою неповнолітній особі. Однак, вчергове вказавши на недоліки їх складання, ГУ Міндоходів у Львівській області повторно повернуло такі до Сихівського РВ для доопрацювання /а.с.51-53/.

Сихівським РВ листом від 21.08.2014 року за № 16/9-7807 втретє направлено до ГУ Міндоходів у Львівській області копію адміністративного матеріалу за ст. 156 ч. 2 КУпАП відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, прож. АДРЕСА_2 з додатками на 30 аркушах, що отримано відповідачем 27.08.2014 року /а.с.31/.

Однак, ГУ ДФС у Львівській області у листі від 21.11.2014 року № 1091/9/13-01-21-02-19/2086 про надання інформації зазначено, що відсутність протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 156 відносно ОСОБА_3, яка здійснювала 22.05.2014 року торгівлю в магазині за адресою АДРЕСА_1 унеможливлює притягнення даного суб'єкта до відповідальності згідно з Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". На момент вчинення правопорушення, а саме 22.05.2014 року працівниками міліції не було ідентифіковано суб'єкта господарювання, який здійснював свою діяльність у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_3", що призвело до неможливості доведення приналежності ФОП ОСОБА_3 до даного місця здійснення торговельної діяльності. Відсутність доказів щодо здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями в свою чергу не дає змоги притягнути даного суб'єкта господарювання до відповідальності за реалізацію алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років. Враховуючи викладене, при винесенні рішення про застосування фінансових санкцій та відповідно при його оскарженні в суді, воно може бути скасоване у зв'язку із зазначеними аргументами /а.с.51-53/.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області прийнято рішення від 02.02.2015 року № 2/2100/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_3 у виді штрафу:

- за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії, - 200 % вартості отриманої партії товару, але не менше 1700,00 грн.;

- за реалізацію алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років, - 6800,00 грн. /а.с.6/.

Вважаючи таке рішення необґрунтованим та безпідставним позивач звернулася із адміністративним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначенні Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 15-3 цього ж Закону № 481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів.

Частиною 1 ст. 16 Закону України № 481/95-ВР визначено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством (ч. 1 ст. 17 закону України № 481/ВР-95).

Постановою Кабінету Міністрів України № 790 від 02.06.2003 року затверджено Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 3 ст. 72 КАС України передбачено, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Посилання представника позивача на відсутність складу правопорушення у діях суб'єкта підприємницької діяльності суд до уваги не бере, оскільки протокол про адміністративне правопорушення № 0230980 за ч. 2 ст. 156 КУпАП від 22.05.2014 року складено відносно ОСОБА_4, яка була продавцем у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_3", чого не заперечують сторони у справі. Також, законодавством не передбачено застосування фінансових санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності виключно за умови особистого продажу особистого продажу ним алкогольних напоїв з порушенням. В іншому випадку неможливим було б притягнення до даного виду відповідальності юридичної особи, що здійснює господарську діяльність у сфері торгівлі.

Крім того, суд враховує й те, що у матеріалах правоохоронних органів, зокрема в поясненнях продавця магазину ОСОБА_4 жодним чином не згадується про те, що алкогольний напій вона принесла до магазину самостійно чи з власної ініціативи.

В обгрунтування правомірності своєї позиції позивач посилається на висновок складений працівниками Сихівського РВ від 10.06.2014 року, в якому зазначено, що в ході перевірки не встановлено фактів, які б вказували на наявність ознак правопорушення з боку керівництва магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» та прийнято рішення матеріали перевірки направити в архів /а.с.26/. Однак суд не бере до уваги такі посилання, оскільки, згідно з висновком, під час перевірки працівники міліції неодноразово виїжджали в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_3» але не знайшли власника магазину ОСОБА_3, яка зі слів продавця магазину перебувала за межами м. Львова, а відповідно не перевірили наявність дозвільних документів для здійснення підприємницької діяльності і на продаж алкогольних та тютюнових виробів. Таким чином, суду видається необгрунтованою позиція працівників Сихівського РВ, які проводивши перевірку на предмет наявності дозвільних документів не відшукали власника магазину, не перевірили власне наявність цих документів, однак встановили відсутність фактів, які б вказували на ознаки правопорушення та матеріали перевірки направили в архів.

Однак, суд звертає увагу сторін на той факт, що підставою для застосування фінансових санкцій, згідно з п. 5 Порядку є, зокрема, матеріали правоохоронних органів щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач кілька разів повертав документи до Сихівського РВ на доопрацювання та в листі від 21.11.2014 року № 1091/9/13-01-21-02-19/2086 прямо вказав на відсутність протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 156 відносно ОСОБА_3, працівниками міліції не було ідентифіковано суб'єкта господарювання, який здійснював свою діяльність у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_3", відсутні докази щодо здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що в свою чергу не дає змоги притягнути даного суб'єкта господарювання до відповідальності за реалізацію алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років /а.с.51-53/.

Крім того, при прийнятті рішення про застосування фінансових санкцій до позивача не враховано пояснень ОСОБА_3 від 19.08.2014 року про те, що вона не торгувала в магазині підакцизною продукцією і така не знаходилася в приміщенні магазину, а про продаж алкоголю неповнолітньому вона дізналася у той же день 22.05.2014 року від продавця /а.с.29-30/.

З приводу посилання представника позивача на пропуску відповідачем строків застосування адміністративно-господарської санкції суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 238 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно зі ст. 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень можуть застосовувати до суб'єктів господарювання адміністративно-господарські санкції, зокрема, застосовувати адміністративно-господарський штраф.

Адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення (ч. 1 та ч. 2 ст. 241 ГК України).

За правилами ч. 1 ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що правопорушення у сфері господарської діяльності виявлено працівниками міліції 22.05.2014 року /а.с.20-22/, однак адміністративно-господарська санкція у виді штрафу застосована до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 аж 02.02.2015 року /а.с.6/, тобто з пропуском шестимісячного строку з дня виявлення правопорушення.

Представник відповідача посилається на ч. 2 ст. 250 ГК України, де зазначено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів. На його думку, слід керуватися 10-денним строком встановленим Податковим кодексом України для прийняття податкового повідомлення-рішення (ст. 86.8 ПК України) та відраховувати його з того моменту, коли Сихівським РВ останній раз передано матеріали правопорушення до ГУ ДФС у Львівській області.

Суд зважає на такі посилання позивача, однак наголошує, що у цьому випадку відповідачем пропущено і 10-денний строк для застосування санкції, оскільки згідно з відміткою на супровідному листі ГУ ДФС у Львівській області останній раз отримано матеріали правопорушення 12.01.2015 року /а.с.50/, а адміністративно-фінансову санкцію застосовано 02.02.2015 року /а.с.6/.

Таким чином, відповідачем у будь-якому випадку пропущено строк застосування адміністративно-господарської санкції до суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обставини справи свідчать, що рішення прийняте відповідачем необґрунтовано, без врахування всіх обставин, які мають значення для його прийняття та несвоєчасно, що зумовило звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання протиправною та скасування рішення про застосування адміністративно-господарського штрафу, а тому позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № 2/2100/НОМЕР_1 від 02.02.2015 року про застосування фінансових санкцій.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_3; ІДН НОМЕР_1) судові витрати в сумі 182,70 грн.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 08.04.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.