Справа № 0670/10787/11
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м.Житомир справа № 0670/10787/11

категорія 8.2.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

за участю секретаря Господарчук І.В., Корольової О.С., Степанова П.В., Барібан А.І.,

представників позивача Кобилинського П.І., Костюченко М.А., Колосовського Ю.О.,

представника відповідача Меодушевського М.А.,

прокурора Чумаченка А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Овруцької міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 01.06.2011 р. № , № , № та від 29.08.2011 р. № , № 000382301,

встановив:

Приватне акціонерне товариство "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення податкового органу №№ , , , та .

В обґрунтування позовних вимог вказало, оскаржувані рішення прийняті за результатами виїзної перевірки ПрАТ "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, в ході якої встановлені порушення вимог Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", Закону України "Про податок на додану вартість" та Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Товариство не погоджується з висновками перевірки, вважає, що ним не порушено норми зазначених законів, а тому просить прийняті рішення скасувати.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача з позовними вимогами не погодився, подав до суду письмові заперечення та просив в задоволенні позову відмовити.

Прокурор, який вступив в розгляд справи на захист інтересів держави, проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, прокурор, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" як платник податків перебуває на обліку в Овруцькій об'єднаній державній податковій інспекції.

Працівниками податкового органу було проведено виїзну документальну позапланову перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності позивача з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р., про що складено акт перевірки від 19.05.2011 р. №149/23-01-01056244 (далі-акт перевірки, т.1 а.с. 29-76).

В ході вказаної перевірки податковим органом встановлено, що Приватним акціонерним товариством "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" було допущено порушення вимог:

- п. 1.32 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.7 п. 5.2 ст. 5, п. 6.1 ст. 6, пп. 7.3.5 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПА України від 29.03.2003 р. №143, що призвело в 2010 р. до заниження зобов'язання з податку на прибуток на суму 170389 грн.;

- пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. 5.12.4 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. №166, внаслідок чого в листопаді 2010 р. занижено зобов'язання з податку на додану вартість на 290041 грн., завищено розмір податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення зобов'язань з цього податку у наступних звітних періодах на 922000 грн. та завищено залишок від'ємного значення, що після бюджетного відшкодування, включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 795613 грн.

На підставі матеріалів перевірки податковим органом 01.06.2011 р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення платнику суми зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 170389 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 42597 грн.;

- № про збільшення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 290041 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 72510 грн.;

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 922000 грн.

Позивач не погодився звказаними податковими повідомленнями-рішеннями та звернувся з відповідною скаргою до ДПА у Житомирській області, в якій просив висновки акту перевірки переглянути, а ухвалені податковою інспекцією рішення скасувати.

Рішенням ДПА у Житомирській області від 18.08.2011 р. № 17847/С-С/25-009, вимоги скарги були відхилені, а зазначені вище податкові повідомлення-рішення без змін.

Окрім цього, додатково до зазначених сум додаткових зобов'язань ДПА у Житомирській області було збільшено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1718 грн. та визначено штрафну (фінансову) санкцію в сумі 430 грн., а також додатково зменшено розмір від'ємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за листопад 2010 р. на суму 795613 грн.

З таких додаткових підстав відповідач 29.08.2011 р. прийняв додаткові повідомлення-рішення:

-№ про збільшення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток на 1718 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 430 грн.;

- № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2010 р. у розмірі 795613 грн.

Не погодившись із наведеними податковими повідомленнями-рішеннями від 01.06.2011 р. та від 29.08.2011 р. позивачем була подана скарга до ДПА України. Пізніше було направлено доповнення до цієї скарги. Рішенням ДПА України від 27.10.2011 р. №4377/6/10-245 позивачу в задоволенні скарги було відмовлено, а зазначені вище податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних податкових рішень, а також висновків, відображених в матеріалах перевірки, на їх відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Про достовірність декларування позивачем зобов'язання з податку на прибуток підприємств за підсумками 2010 р.

Відповідно до висновків акту перевірки від 19.05.2011 р. податковий орган з посиланням на результати попередніх перевірок (стор. 10 акту, т.1 а.с.38) прийшов до висновку, що позивачем було завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2010 р. на суму 823894 грн., та яке, в свою чергу, призвело до заниження позивачем зобов'язання з цього податку на суму 170389 грн. (стор. 47 акту, т. 1 а.с.75). Зазначена сума було розрахована працівниками податкового органу, як 20 відсотків від суми від'ємного значення в розмірі 4119469 грн., яке утворилося у платника станом на 01.01.2010 р., відповідно до змін до п. 22.4 ст. 22 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що були внесені Законом України від 20.05.2010 р. N 2275-VI.

На думку перевіряючих таке завищення є наслідком безпідставного зменшення позивачем від'ємного значення об'єкту оподаткування на суму 4119469 грн., що було виявлене перевіряючими в ході попередніх документальних перевірок та за якими податковим органом відповідні податкові повідомлення-рішення не видавались.

За відомостями, що були наведені позивачем та усно підтверджені представниками відповідача, сума такого безпідставного зменшення в загальному розмірі 4119469 грн. складається в тому числі з:

- не включення позивачем до складу валового доходу вартості товарно-матеріальних цінностей, що були одержані ним в результаті списання (ліквідації) основних засобів на суму 8350 грн. (акт попередньої перевірки від 19.03.2010 р. №105/23-01-01056244, т. 1 а.с.147-183);

- помилкового завищення позивачем суми від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств на 3618696 грн. та помилкового завищення позивачем показника ряд. 05 Декларації з податку на прибуток підприємств за 2009 р. на суму 492423 грн. (акти попередніх перевірок від 19.03.2010 р. №105/23-01-01056244 та від 11.03.2009 р. № 128/23-01-01056244, т. 1 а.с.147-183, 237-286).

Про необхідність відображення в складі валових доходів платника вартості товарно-матеріальних цінностей, що були одержані ним в результаті списання (ліквідації) основних засобів

За висновком працівників податкового органу, що були викладені в акті перевірки від 19.03.2010 р. №105/23-01-01056244, позивач на порушення вимог пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" помилково не відніс складу інших доходів вартість матеріальних цінностей, що були оприбутковані ним в результаті списання основних засобів, що в свою чергу призвело до заниження валового доходу на суму їх вартості в розмірі 8350 грн.

Суд вважає, що такі висновки відповідача не ґрунтуються на жодному положенні Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, та не підтверджуються відповідними первинними документами бухгалтерського обліку підприємства.

Так, відповідно до положень пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді:

- сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з п. 7.11 ст. 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи;

- сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена п. 7.2 ст. 7 або ст. 10 цього Закону;

- сум невикористаної частини коштів, що повертаються із страхових резервів у порядку, передбаченому п. 12.2 ст. 12 Закону;

- сум заборгованості, що підлягає включенню до валових доходів згідно з п.п. 12.3 та 12.4 ст. 12 Закону;

- сум коштів страхового резерву, використаних не за призначенням;

- вартості матеріальних цінностей, переданих платнику податку згідно з договорами схову (у відповідальне зберігання) та використаних ним у власному виробничому чи господарському обороті;

- сум штрафів та/або неустойки чи пені, фактично одержаних за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду;

- сум державного мита, попередньо сплаченого позивачем, що повертається на його користь за рішенням суду;

- сум акцизного збору, сплачених (нарахованих) покупцями підакцизних товарів (за їх рахунок) на користь платника такого акцизного збору, уповноваженого законом вносити його до бюджету, та рентних платежів, а також сум збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію;

- сум дотацій і субсидій з фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або бюджетів, отриманих платником податку.

Однак, під жоден з перелічених в пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 цього Закону видів доходів матеріальні цінності позивача, що були одержані ним від ліквідації (списання) основних фондів, не підпадають, оскільки вони позивачем не безкоштовно отримувались підприємством, а як раніше, так і після цієї процедури списання були і залишаються власністю платника, до списання основних фондів такі цінності входили до їх складу як складові частини, а після цього були визначені в балансі підприємства як окремі матеріальні цінності в складських запасах.

Протягом звітного періоду позивачем були оприбутковані цінності, що були одержані ним внаслідок списання та розбори основних фондів чи повернення робітниками спецодягу та здачі металолому на склад на загальну суму 8350 грн.

Відповідно до п. 5.9 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно). У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

Керуючись такими приписами п. 5.9 ст. 5 Закону позивач враховував наведені матеріальні цінності при визначенні приросту (убутку) балансової вартості запасів на складах, що знайшло своє відображення в декларації з податку на прибуток позивача за звітний 2009 р. (т.2 а.с. 67-73).

Щодо правомірності визначення позивачем суми від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств в розмірі 3618696 грн.

Відповідно до висновків працівників податкового органу, що були викладені ними в попередньому акті перевірки від 19.03.2010 р. №105/23-01-01056244, позивачем на порушення вимог п. 6.1 ст. 6 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та Порядку складання декларації з податку на прибуток, затвердженого наказом ДПА України від 29.03.2003 р. №143 було безпідставно завищено показник ряд. 04.9 Декларації з податку на прибуток за 2009 р. на 3618696 грн. Як підставу для цього висновку працівники відповідача в цьому акті перевірки посилаються на матеріали попередньої документальної перевірки (акт від 11.03.2009 р. №128/23-01-01056244), відповідно до якого позивачу було зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на суму 3618696 грн.

За актом перевірки від 11.03.2009 р. зазначена сума завищення складається в тому числі з:

- завищення позивачем суми валових витрат 2008 р. на суму курсових різниць, що припадають на суми заборгованості за кредитом в розмірі 4032463 грн.;

- заниження суми валового доходу за 2008 р. на суму 78656 грн. внаслідок реалізації позивачем продукції на експорт за цінами нижчими від цін, що визначені у висновках Державного гемологічного центру України;

- заниження суми валових витрат за 2008 р. на 492423 грн.

Суд вважає, що такі доводи податкового органу є необґрунтованими та не узгоджуються з вимогами Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та Порядку складання декларації з податку на прибуток.

Щодо зменшення задекларованих валових витрат на суму курсової різниці за заборгованістю за кредитом в розмірі 4032463 грн. (акт попередньої перевірки від 11.03.2009 р. №128/23-01-01056244) зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було укладено кредитний договір № 4Т1451Д від 01.07.2008 року з КБ "Приват Банк" (т.2 а.с. 6-14) з позиковим лімітом 1500000 дол. США в результаті виконання умов якого у позичальника утворилась заборгованість в іноземній валюті перед кредитором, що була відображена в податковому обліку позивача в порядку пп. 7.3.3 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Згідно пп. 1.11.1 п. 1.11 ст. 1 цього Закону фінансовий кредит - це кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, кваліфікованим як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають статус небанківських фінансових установ, згідно з відповідним законодавством, а також іноземними урядами або його офіційними агентствами чи міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами-нерезидентами у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк, для цільового використання та під процент. Порядок врахування курсових різниць за заборгованістю, вираженою в іноземній валюті, визначений пп. 7.3.3 п. 7.3 ст. 7 Закону. Абзацом 6 пп. 7.3.3 п. 7.3 ст. 7 Закону передбачено, що для цілей цього підпункту під терміном "заборгованість" розуміється серед іншого основна сума (непогашена частина основної суми) фінансового кредиту, депозиту (вкладу).

Відповідно до абз. 3, та 4 пп. 7.3.3 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" непогашена протягом звітного періоду заборгованість, виражена в іноземній валюті, розглядається умовно проданою (погашеною) в останній день звітного періоду за офіційним валютним (обмінним) курсом НБ України, що діяв на такий день. При цьому балансова вартість такої заборгованості у наступному звітному періоді визначається на підставі такого перерахунку. У разі продажу (погашення) заборгованості (її частини), визначеного абзацом другим цього підпункту, або умовного продажу (погашення) заборгованості, визначеного абзацом третім цього підпункту, платник податку повинен визнати прибуток або збиток від такої операції, що розраховується як різниця між балансовою вартістю такої заборгованості (її частини) на початок звітного періоду чи на дату її оприбуткування (виникнення), залежно від того, яка подія сталася пізніше, та балансовою вартістю такої заборгованості (її частини) на дату її продажу (погашення). При цьому прибуток, отриманий внаслідок такого перерахунку, збільшує валові доходи платника податку - кредитора та валові витрати платника податку - дебітора, а збиток, отриманий внаслідок такого перерахунку, збільшує валові витрати платника податку - кредитора та валові доходи платника податку - дебітора податкового періоду, протягом якого відбувся такий продаж (погашення).

Таким чином, позивачем було цілком правомірно збільшено валові витрати на суму прибутку, отриманого внаслідок перерахунку заборгованості в іноземній валюті за зазначеним кредитним договором.

Посилання попереднього акту перевірки на порушення позивачем приписів пп. 7.9.1 п. 7.9 ст. 7 та пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" є помилковими, оскільки в ньому перевіряючими не наведено фактів порушення позивачем вказаних вимог Закону. Не є обгрунтованими і посилання перевіряючих на вимоги пп. 7.9.1 п. 7.9 ст. 7 та пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 цього Закону, оскільки зазначені норми при нарахуванні курсових різниць за заборгованістю в іноземній валюті не застосовуються, не мають до спірних правовідносин відношення, а підставою для нарахування валових витрат є приписи пп. 7.3.3 п. 7.3 ст. 7 Закону.

За таких підстав суд вважає, що зменшення податковим органом валових витрат за 2008 р. на 4032463 грн. за висновками попереднього акту перевірки є неправомірним.

Щодо висновків акту перевірки від 11.03.2009 р. №128/23-01-01056244 про порушення позивачем вимог пп. 7.4.1, 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" з приводу того, що при реалізації продукції на експорт позивачем використовувались контрактні ціни нижчі, ніж зазначені у висновках Державного гемологічного центру України, тобто ціни нижчі ніж звичайні, в результаті чого занижено доход від продажу товарів (робіт, послуг) за 2008 року на суму 78656 грн. суд зазначає таке.

Відповідно до приписів пп. 7.4.1, 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 цього Закону з метою оподаткування доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу. Положення пп.пп. 7.4.1 та 7.4.2 Закону поширюються на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого ст. 10 цього Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками.

Порядок та підстави застосування звичайних цін встановлений п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", відповідно до пп. 1.20.1 якого визначено, що у випадку якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Однак вимоги п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що визначає правила формування звичайних цін, не передбачає визначення звичайних цін на рівні цін, що визначаються у висновках Державного гемологічного центру України, та не вказує, що при реалізації продукції на експорт контрактні ціни не можуть бути нижчими, ніж зазначені у таких висновках. Державний гемологічний центр України не є компетентним органом, якому Законом надані повноваження щодо визначення рівня звичайних цін для цілей оподаткування.

Окрім того, згідно з пп. 1.20.10 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами. Порядок визначення суми податкового зобов'язання за непрямими методами визначений п. 4.3 ст. 4 цього Закону, згідно з яким рішення про застосування непрямих методів приймається податковим органом за наявності підстав, визначених у пп. 4.3.1 цієї статті Закону. Рішення про сплату податкових зобов'язань приймається у судовому порядку за поданням керівника (його заступника) відповідного податкового органу.

Таким чином, для визначення податкового зобов'язання внаслідок застосування звичайних цін податковий орган був зобов'язаний прийняти рішення (наказ) про застосування звичайних цін та направити відповідне подання до суду. При цьому обов'язок доведення того, що таке нарахування було зроблене належним чином, покладається на податковий орган, як це передбачено пп. 1.20.8 п. 1.20 ст. 1 Закону. Однак, ані рішення податкового органу про застосування непрямих методів, ані подання податкового органу до суду, ані рішення суду про сплату податкових зобов'язань, визначених з застосуванням звичайних цін представниками податкового органу до суду не надано.

За таких підстав суд вважає, що працівниками податкового органу був порушений порядок та підстави застосування звичайних цін, в результаті чого ними був неправомірно збільшений валовий дохід позивача на загальну суму 78656 грн. Така позиція підтверджується листом ДПА України від 31.01.2003 р. N1738/7/23-6117, де зазначено, що у випадку, коли платник податку відмовляється узгодити податкове зобов'язання, нараховане податковим органом унаслідок визначення звичайних цін, з використанням непрямого методу, податковий орган зобов'язаний звернутися до суду (арбітражного суду) з позовом про визнання такої суми податкового зобов'язання.

Стосовно суми заниження валових витрат на поліпшення основних фондів за 2008 р. на 492423 грн. суд враховує доводи позивача про те, що платник погодився з таким висновком акту перевірки від 11.03.2009 р. №128/23-01-01056244 та врахував таке в декларації з податку на прибуток за 2009 р.. Правомірність таких дій позивача представники відповідача в судовому засіданні підтвердили.

Про правомірність відображення позивачем в податковому обліку результатів господарських операцій з купівлі-продажу партій феросплавів придбаних у ВАТ "Нікопольський завод феросплавів".

За висновком працівників податкового органу в першому півріччі 2010 р. позивач за операціями з придбання у ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" партій феросплавів допустив протиправне завищення валового доходу на суму 4538979 грн. та завищення його валових витрат на суму 4513240 грн. (стор. 5 акту т. 1 а.с.33).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно п. 5.1 ст. 5 цього Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Відповідно до пп. 5.2.1 ст. 5 Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Згідно з п. 1.32 ст. 1 Закону господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

З матеріалів справи вбачається, що 05.06.2009 р. між позивачем та ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" був укладений договір № 901877, за умовами якого товариство зобов'язалось передати у власність позивача, а позивач прийняти та оплатити феросплави на умовах, в кількості та строки, наведені у специфікаціях до договору (т. 2 а.с.74-83). 19.04.2010 р. ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" передало у власність позивача 506,8 т. вартістю 4429432 грн. що з врахуванням ПДВ становить 5315318,40 грн. (в т.ч. ПДВ 885 886,40 грн.), що підтверджується актом приймання-передачі продукції №10г від 19.04.2010 р. (т. 2 а.с. 85).

В додаток до цього, 05.05.2009 р. між цими сторонами був укладений договір доручення №901894, на підставі якого ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" від імені та за рахунок позивача організувало перевезення феросплавів в кількості 506,8 т., сплатило вартість перевезень цього товару на суму 80390,40 грн., в т.ч. ПДВ 13398,40 грн., позивач прийняв звіт повіреного ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" та здійснило відшкодування наведених витрат повіреного (т. 2 а.с.87-107).

На підставі договору комісії від 05.05.2009 р. №901895 ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" виконало роботи по організації робіт по супроводженню та охороні вантажу феросплавів в квітні 2010 року. Позивач прийняв звіт комісіонера ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" від 30.04.2010 р. №1/ГППК-Толкачевск/2010, сплатив винагороду в розмірі 608,16 грн., в т.ч. ПДВ 101,36 грн., та відшкодував витрати на охорону вантажу та сплату залізничного тарифу в сумі 18 570,48 грн., в т.ч. ПДВ 3 095,08 грн. (т. 2 а.с.108-119)

На підставі договору доручення від 05.05.2009 р. №901896 ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" надало позивачу послуги з митного оформлення ВМД за квітень 2010 р. на суму 1000 грн., в т.ч. ПДВ 166,67 грн. Наведені товари та послуги були оплачені підприємством в повному обсязі. (т. 2 а.с.120-128).

На підставі контракту купівлі-продажу № 71/2009 від 05.05.2009 року та додатків до нього (т. 2 а.с.129-137) позивач реалізував феросплави в кількості 506,8 т. на суму 572684 дол. США (4538978,85 грн.) компанії "FERROST LLC" США, що підтверджується копією вантажно-митної декларацією №113020000/2010/002582 від 19.04.2010 р. (т.2 а.с.139).

Таким чином, валові витрати в розмірі 4513239,53 грн., нараховані в результаті придбання товарів та послуг та валовий дохід в розмірі 4538978,85 грн., нарахований внаслідок продажу товару компанії "FERROST LLC" США, були сформовані позивачем у зв'язку із здійсненням господарських операцій у межах власної господарської діяльності (від здійснення діяльності був отриманий та задекларований дохід). Суми валового доходу та витрат за наведеними операціями підтверджується всіма необхідними первинними документами, які сторонами або іншими особами (у т.ч. органами державної податкової служби) не оскаржувались, складені з дотриманням всіх вимог законодавства та є чинними.

Отже, нарахування валового доходу та витрат позивачем було здійснено з дотриманням всіх вимог Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Під час здійснення господарський операцій з поставки від ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" та з подальшого продажу такого товару на експорт позивачем був отриманий та задекларований дохід, який перевищує витрати при придбанні товару у ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" (без урахування суми ПДВ, який додатково нараховується на договірну ціну), що вказує на те, що наведені операції відбувались у межах власної господарської діяльності і є прибутковими для платника.

Про правомірність відображення позивачем в податковому обліку результатів господарських операцій з купівлі-продажу партій феросплавів придбаних у ВАТ "Орджонікідзевський ГЗК".

Відповідно до висновків працівників податкового органу позивачем за операціями з ВАТ "Орджонікідзевський ГЗК" було допущено в 2010 р. завищення розміру валового доходу за на 10154869 грн., завищення валових витрат за 2010 рік на 9911271 грн. та 127000 грн., а також завищення податкового кредиту в жовтні 2010 р. на суму 2007654 грн..

Суд приймає до уваги наступне.

Між позивачем та ВАТ "Орджонікідзевський ГЗК" було укладено договір №Т1091/05 від 30.08.2010 р. на поставку продукції (т. 2 а.с.144-148), відповідно до якого у жовтні 2010 р. ВАТ "Орджонікдзевський ГЗК" було поставлено позивачу продукцію на загальну суму 10525646,04 грн., в тому числі ПДВ 1754274,34 грн (т. 2 а.с. 152-223).

Окрім того, на підставі договору зберігання №У1367/05 від 01.10.2010 р. ВАТ "Орджонікідзевський ГЗК" надало позивачу послуги зі зберігання продукції на загальну суму 114 грн., в т.ч. ПДВ 19 грн. (т. 2 а.с. 224-250).

На підставі договору №У1082/05 від 30.08.2010 р. ВАТ "Орджонікідзевський ГЗК" надало позивачу послуги з організації транспортно-експедиційного обслуговування на загальну суму 6 969,20 грн., в т.ч. ПДВ 1161,53 грн. (т. 3 а.с. 1-4). На виконання умов договору позивач відшкодував ВАТ "Орджонікідзевський ГЗК" транспортні витрати в загальній сумі 1161533,28 грн., в т.ч. ПДВ 193 588,88 грн.

На підставі договору доручення №У1089/05 від 02.09.2010 р. ВАТ "Орджонікідзевський ГЗК" надало позивачу послуги з організації та забезпечення охорони та супроводу вантажів (т. 3 а.с. 20-23), а позивач сплатив ВАТ "Орджонікідзевський ГЗК" винагороду за надані послуги в розмірі 1524 грн., в т.ч. ПДВ 254,00 грн., та відшкодував йому витрати на охорону та супровід вантажів в загальній сумі 197739,00 грн., в т.ч. ПДВ 32956,50 грн.

Вартість придбаної продукції, послуг зберігання, транспортно-експедиційного обслуговування, охорони та супроводження вантажу були включені позивачем до складу валових витрат за 2010 р. в сумі 9911271,00 грн. без урахування ПДВ. В момент виникненням податкових зобов'язань з податку на додану вартість за наведеними операціями, ВАТ "Орджоінікдзевський ГЗК" виписало та надало позивачу податкові накладні на загальну суму ПДВ 1982254,25 грн. (т. 2 а.с. 154,232, т. 3 а.с. 9,19,29), який позивачем було включено до складу податкового кредиту жовтня 2010 р.

В подальшому придбаний товар був реалізований позивачем на експорт на підставі укладеного договору комісії № К-0109/10 від 01.09.2010 р. з ЗАТ "Приват Інтертрейдінг" (т. 3 а.с. 60-64). Вартість товару, поставленого нерезиденту, в сумі 10154869 грн. була включена до складу валового доходу позивача.

На підставі договору комісії №К-0109/10 від 01.09.2010 р. ЗАТ "Приват Інтертрейдінг" надало позивачу послуги з реалізації продукції нерезиденту. Згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2010 р. (т. 3 а.с. 126) ЗАТ "Приват Інтертрейдінг" були надані позивачу передбачені договором послуги, комісійна винагорода ЗАТ "Приват Інтертрейдінг" склала 152400 грн., в т.ч. ПДВ 25400 грн. Витрати за договором комісії з ЗАТ "Приват Інтертрейдінг" за послуги з реалізації продукції нерезиденту в розмірі 127000 грн. без ПДВ були включені до складу валових витрат позивача в третьому кварталі 2010 р., а сума ПДВ в розмірі 25400 грн. включена до складу податкового кредиту в жовтні 2010 р.

Згідно п. 7.4.1 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності з пп. 7.2.6 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.7.1 - 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, що діяла на той момент) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

- бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг);

- залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Згідно з п. 5.1 ст. 5 цього Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно п. 1.32 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Виходячи з наведеного позивач правомірно на підставі норм законодавства та даних первинних документів і податкових накладних відобразив наведені операції в податковому обліку шляхом нарахування валових витрат в розмірі 9911271 грн. та 127000 грн., валового доходу в розмірі 10154869 грн. та податкового кредиту в розмірі 2007654 грн., який в подальшому був врахований при визначенні від'ємного значення за листопад 2010 р. в розмірі 795613 грн. та бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад 2010 р. у розмірі 922000 грн.

Наведені операції пов'язані з господарською діяльністю позивача, що підтверджується тим, що внаслідок їх здійснення підприємством був отриманий та задекларованих дохід, який перевищує витрати на придбання продукції без урахування ПДВ, який додатково нараховується на ціну товару.

Правомірність відображення суми ПДВ за наведеними операціями у складі податкового кредиту жовтня 2010 р. підтверджується Довідкою Овруцької МДПІ від 28.01.2011 р. № 24/23-01/ 01056244 (т. 3 а.с.130-139), за висновками якої не встановлено порушень при нарахування податкового кредиту у жовтні 2010 р. та підтверджене бюджетне відшкодування листопада 2010 р. в сумі 922000 грн.

Наведене вище підтверджує правомірність нарахування позивачем валового доходу, валових витрат, податкового кредиту, від'ємного значення та бюджетного відшкодування за результатами здійснення наведених операцій. При цьому позивачем було додержано всі вимоги податкового законодавства, а дані податкового обліку підтверджуються належним чином складеними первинними документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи, відповідач не довів правомірності та обґрунтованості мотивів винесення спірних податкових повідомлень-рішень. Висновки що викладені в акті перевірки побудовані на припущеннях та не містять належних та допустимих доказів вчинення платником податків порушень податкового законодавства, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

З огляду на викладене, вимоги позивача про визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Таким чином, на користь позивача підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України 141,15 грн. сплаченого судового збору (т. 1. а.с. 2).

Керуючись статтями 86,94,158-162.186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.06.2011 року № , № , № та від 29.08.2011 року № , № .

Відшкодувати Приватному акціонерному товариству "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" з Державного бюджету України 141,15 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 14 квітня 2015 р.