Справа № 810/6888/14
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6888/14 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С.
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Віп Хауз» до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області, третя особа - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», за участю прокуратури Київської області, про визнання протиправними дій та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

Постановою Київського окружного адміністративного суду м.Києва від 20 січня 2015 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Віп Хауз» до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області, третя особа - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання протиправними дій та скасування рішення задоволено, визнано протиправними дії Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, що виявились у складанні акту від 19 березня 2014 року №1 опису і попередньої оцінки безхазяйного майна - піску річкового, що знаходиться на земельних ділянках загальною площею 80 га, які перебувають у власності ТОВ «Корпорація Віп Хауз» та знаходяться на території Вишенківської сільської ради Бориспільського району Київської області, та рішення про визнання вказаного майна безхазяйним та взяття на облік податкового органу; зобов'язано Бориспільську ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області утриматись від вчинення будь-яких дій, що перешкоджають ТОВ «Корпорація Віп Хауз» здійснювати право володіння, користування та розпорядження піском річковим, що знаходиться на земельних ділянках загальною площею 80 га, які перебувають у власності ТОВ «Корпорація Віп Хауз» та знаходяться на території Вишенківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, з метою уточнення та додаткових обґрунтувань апеляційної скарги податковим органом були надані письмові пояснення до апеляційної скарги.

Позивачем та третьою особою подані заперечення на апеляційну скаргу податкового органу, в яких, посилаючись на безпідставність доводів апелянта, останні просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, третьої особи, прокуратури, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини, які призвели до виникнення спору між сторонами.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Корпорація Віп Хауз» є власником 22 земельних ділянок загальною площею 70,2688 га, які знаходяться в адміністративних межах Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки, виданими позивачу в установленому порядку, відомості про земельні ділянки внесено до Державного земельного кадастру. Зазначені земельні ділянки утворено шляхом гідронамиву до позначки 94,4 м +/- 0,5 м за Балтійською системою висот, з використанням річкового піску, видобутого під час робіт з днопоглиблення мілководдя затоки Канівського водосховища та водоскидного каналу. Зазначені роботи проводилися на замовлення позивача, відповідно до укладеного ним господарського договору. В подальшому земельні ділянки було передано в іпотеку ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» згідно Іпотечного договору №151408Z8 від 01 квітня 2008 року.

17 липня 2013 року до Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів в Київській області звернувся із заявою гр.ОСОБА_3, який повідомив, що у 2011 році знайшов товарний річковий пісок, який складований на земельній ділянці між Осокорками та с.Вишеньки Бориспільського району Київської області, та власник якого заявнику невідомий. Зі змісту заяви вбачається, що раніше на земельних ділянках розміщувався луг, на якому мешканці села випасали худобу. Заявник також висловив бажання, щоб його знахідка (пісок) була передана державі.

Після цього представниками податкового органу були вчинені заходи які, на думку останніх, мали на меті намір встановлення дійсного власника піску. Так, ними були направлені запити з приводу надання інформації про власника піску до Вишеньківської сільської ради, до Бориспільської районної державної адміністрації, до арбітражного керуючого Яворського С.М., який на той час був ліквідатором ТОВ «Корпорація Віп Хауз». При цьому, як вбачається із запитів, працівники ОДПІ зазначали пісок як окреме майно, що розміщене на земельних ділянках. Отримавши від позивача відповідь про відсутність правовстановлюючих документів на пісок, податковий орган дійшов висновку, що це майно (пісок) є безхазяйним, та вчинив дії, спрямовані на перехід цього майна у власність держави. Облік майна відповідно до Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року №570, було здійснено на підставі акту №1 опису і попередньої оцінки безхазяйного майна від 19 березня 2014 року та передано за договором відповідального зберігання №1/10-28-25-36-33 від 19 березня 2014 року Державному підприємству МВС України «Спецсервіс».

Після того, як ТОВ «Корпорація Віп Хауз» дізналося, що майно (пісок) було визнано безхазяйним та передано у власність держави, останнє оскаржило рішення податкового органу, яким фактично є акт №1 опису і попередньої оцінки безхазяйного майна від 19 березня 2014 року, до адміністративного суду.

Вищенаведені обставини встановлені судом першої інстанції правильно та сторонами не заперечуються.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що підстав для визнання безхазяйним майна у податкового органу не було, при цьому, обґрунтувавши своє рішення в т.ч. тим, що намитий пісок фактично утворював поверхневий шар земельних ділянок та був їх невід'ємною частиною, відтак неможливо вважати пісок окремою від земельних ділянок річчю.

Крім того, зважаючи на те, що пісок, перебуваючи на відповідальному зберіганні, вивозився невідомими особами, що підтверджується наявними у справі актами перевірки наявності, стану та умов зберігання майна, переданого в іпотеку, складеними представниками третьої особи, а також актом обстеження безхазяйного майна від 15 січня 2015 року, складеного представниками відповідача, суд першої інстанції зобов'язав відповідача утриматися від вчинення будь-яких дій, що перешкоджають ТОВ «Корпорація «Віп Хауз» здійснювати право володіння, користування та розпорядження піском річковим, що знаходиться на земельних ділянках цього товариства.

Оскільки вимога про зобов'язання відповідача утриматися від певних дій позивачем не заявлялася, вбачається, що суд першої інстанції, керуючись наданим йому ст.11 КАС України правом, вийшов за межі позовних вимог, водночас жодним чином не обґрунтувавши таке своє рішення у мотивувальній частині постанови. При цьому, здійснення судом посилання на ст.11 КАС України в тексті оскаржуваної постанови, як одну з правових норм, якими керувався суд, приймаючи рішення у справі, без належного обґрунтування прийнятого рішення за вимогою, що, крім іншого, не заявлялася позивачем, не може свідчити про законність та обґрунтованість судового рішення та, відповідно, вказує на порушення судом при прийнятті рішення в цій частині норм процесуального права.

Більше того, оскільки про незаконне вивезення піску було відомо правоохоронним органам, які вже здійснювали по зазначеному факту перевірку в рамках кримінального провадження та, відповідно, відсутність необхідності повторного повідомлення адміністративним судом правоохоронців, про що безпосередньо зазначено в оскаржуваній постанові, а також невстановлення судом перешкод, або передумов для таких перешкод з боку відповідача, щодо можливості використання позивачем піску після ухвалення судом рішення про протиправність дій податкового органу щодо визнання цього піску безхазяйним, вказує на те, що рішення про зобов'язання відповідача утриматися від певних дій є передчасним, а отже в цій частині має бути скасованим.

Крім того, в рамках справи №15/155-б про банкрутство ТОВ «Корпорація Віп Хауз» ухвалою Господарського суду м.Києва від 14 січня 2015 року клопотання ліквідатора ТОВ «Корпорація Віп Хауз» арбітражного керуючого Яворського С.М. про заборону будь-яким особам здійснювати вивіз піску із земельних ділянок ТОВ «Корпорація Віп Хауз», розташованих у Київській області, Бориспільного району, в межах с.Вишеньки, 2-й шлюз, загальною площею 70,2688 га задоволено частково та заборонено Бориспільській ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області здійснювати вивіз піску із земельних ділянок ТОВ «Корпорація Віп Хауз» (01133, м.Київ, б-р Лесі Українки, 5-А, ), що знаходяться у Київській області, Бориспільський р-н, в межах с.Вишеньки, 2-й шлюз, загальною площею 70,2688 га, що свідчить про те, що фактично в судовому порядку вчинено дії з метою захисту інтересів боржника (ТОВ «Корпорація Віп Хауз»), кредиторів, збереження єдності його активів, що у подальшому можуть слугувати джерелом погашення вимог кредиторів та складати ліквідаційну масу.

Щодо прийнятого судом першої інстанції рішення про визнання протиправними дій відповідача, що виявилися у складанні акту від 19 березня 2014 року №1 опису і попередньої оцінки безхазяйного майна, колегія суддів вважає, що обґрунтування, наведені в апеляційній скарзі, а також додаткових письмових поясненнях відповідача висновки суду не спростовують, та водночас вважає за необхідне зазначити наступне.

Для правильного вирішення даної справи має значення встановлення того, чи може майно, яке розміщене на належних позивачу земельних ділянках, бути визнано безхазяйним за зверненням (заявою) особи, яка жодним чином не пов'язана ні з піском, ні з власником земельних ділянок, а також чи виконані податковим органом всі необхідні дії з встановлення власника майна та чи можливо на підставі отриманих відповідачем відповідей на запити щодо встановлення власника піску дійти висновку, що цей пісок є безхазяйним майном.

Відповідно до пп.191.1.23 п.191.1 ст.191 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема, організовують роботу з виявлення, обліку, зберігання, оцінки та розпорядження безхазяйним майном та іншим майном, що переходить у власність держави, а також з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого за порушення митного і податкового законодавства.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правовідносини з набуття права власності регулюються главою 24 ЦК України, стаття 335 якої передбачає, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Таким чином, із самого визначення поняття безхазяйна річ вбачається, що дана річ має бути такою, щодо якої право власності ніким не оспорюється.

Відповідно до п.2.1 Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2013 року №570, якщо під час виконання функцій підрозділом податкової міліції виявлено безхазяйне майно, керівник (заступник керівника) такого підрозділу не пізніше п'ятнадцятиденного строку від дня виявлення направляє керівнику органу доходів і зборів або його заступнику, який згідно з розподілом обов'язків відповідає за роботу підрозділу по роботі з безхазяйним майном, службову записку про виявлення безхазяйного майна. До службової записки в обов'язковому порядку додаються копії документів, які містять інформацію щодо обставин виявлення такого майна, його місцезнаходження, перелік цього майна із зазначенням кількісних, якісних і зовнішніх характеристик, наведених у пункті 2.6 цього розділу, для подальшої ідентифікації з метою постановки на облік безхазяйного майна..

Згідно з п.2.3 зазначеного Порядку керівник органу доходів і зборів або його заступник, який згідно з розподілом обов'язків відповідає за роботу підрозділу по роботі з безхазяйним майном, у день отримання службової записки про виявлення безхазяйного майна або прийняття рішення про накладення адміністративного арешту на таке майно дає доручення підрозділу по роботі з безхазяйним майном поставити це майно на облік. Не пізніше наступного робочого дня після отримання такого доручення підрозділ по роботі з безхазяйним майном проводить перевірку наявності цього майна за місцезнаходженням, його кількісних та якісних характеристик, зазначених у документах, доданих до службової записки, або у протоколі про тимчасове затримання майна чи рішенні про адміністративний арешт, та у разі підтвердження наявності безхазяйного майна не пізніше наступного дня після закінчення перевірки складає акт опису і попередньої оцінки безхазяйного майна за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. До акта опису і попередньої оцінки безхазяйного майна додаються договір про зберігання такого майна, укладений між відповідним органом доходів і зборів із суб'єктом господарювання, який надає послуги з відповідального зберігання безхазяйного майна, та фотознімки описаного безхазяйного майна.

В силу п.п.2.6, 2.7 вищезазначеного Порядку в акті опису і попередньої оцінки безхазяйного майна зазначаються повна назва кожного окремого предмета або групи однорідних предметів, детальний опис ознак кожного предмета, назва матеріалу, з якого виготовлено кожний з предметів, відсоток зносу та наявні пошкодження. Опис безхазяйного майна має забезпечити його ідентифікацію. Зовнішніми характеристиками такого майна також є країна-виробник та підприємство-виробник, артикул, серійний номер, фірмовий знак, етикетка тощо. Безхазяйне майно на підставі акта опису і попередньої оцінки безхазяйного майна у той самий день береться на облік підрозділом по роботі з безхазяйним майном.

Крім того, виходячи з аналізу ст.337 ЦК України особа, яка знайшла загублену річ, зобов'язана негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій особі. Якщо особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, або місце її перебування невідомі, особа, яка знайшла загублену річ, зобов'язана заявити про знахідку міліції або органові місцевого самоврядування. Особа, яка знайшла загублену річ, має право зберігати її у себе або здати на зберігання міліції, або органові місцевого самоврядування, або передати знахідку особі, яку вони вказали.

Таким чином, знахідкою є майно, яке втрачене власником (володільцем) поза його волею і знайдене іншою особою, проте, відповідачем не було надано жодного належного доказу про те, що спірне майно було загублено.

При цьому, знахідка та безхазяйна річ є двома різними за своєю суттю способами набуття права власності із визначеними цивільним законодавством для кожного із них процедурами такого набуття, які відповідачем також не були дотримані.

Так, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представниками позивача річковий пісок на земельних ділянках позивача з'явився внаслідок робіт з гідронамиву території земельних ділянок ТОВ «Корпорація Віп Хауз», здійсненого ТОВ «Холдингова компанія «Системні інвестиції» відповідно до умов договору підряду від 31 серпня 2007 року №31-08/07. За твердженням позивача, вказані роботи здійснювалися відповідно до наданого 26 червня 2007 року Дніпровським басейновим управлінням водних ресурсів Державного комітету по водному господарству дозволу на проведення робіт з днопоглиблення мілководдя затоки Канівського водосховища та водоскидного каналу загальним об'ємом 5600000 м3 з метою захисту від затоплення і підтоплення території землевідводу ТОВ «Корпорація Віп Хауз», площею 90 га в адміністративних межах Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Колегія суддів погоджується з податковим органом, що з наданих позивачем та долучених до справи документів не вбачається, що роботи з видобування та використання піску здійснювалися ТОВ «Корпорація Віп Хауз» з дотриманням вимог чинного законодавства про надра, однак наявність цих матеріалів у справі не є обов'язковою, оскільки правомірність використання надр не є предметом даного спору та може бути досліджена правоохоронними органами, зокрема податковим органом та прокуратурою, яка виявила бажання взяти участь в справі на етапі перегляду Київським апеляційним адміністративним судом, в порядку передбаченому законодавством. Також не впливає на можливість визнання майна безхазяйним і наявність ознак неправомірного заволодіння та використання ТОВ «Корпорація Віп Хауз» піску, видобутого в ході днопоглиблювальних робіт, оскільки відповідно до п.1.1.3 Договору №31-08-07 від 31 серпня 2006 року, в процесі та/або в результаті виконання робіт жодна з сторін, в т.ч. замовник (позивач) не набуває прав власності на ґрунт, що переміщений згідно цього договору.

Таким чином, обставини щодо правомірності видобутку та використання піску позивачем не мають правового значення для вирішення даної справи, у зв'язку із чим навіть у випадку встановлення безпідставного заволодіння цим майном ТОВ «Корпорація Віп Хауз», обставин, які б надавали податковому органу вважати пісок безхазяйним, не вбачається. Водночас, як вже було зазначено вище, правоохоронні органи в межах своєї компетенціі не позбавлені можливості і навіть зобов'язані з'ясувати обставини видобутку та заволодіння піском та, у випадку підтвердження протиправних дій, притягнути винних осіб до відповідальності та вимагати відшкодування шкоди, завданій природному середовищу.

Суд апеляційної інстанції критично відноситься до належності та допустимості такого доказу як надана податковому органу заява громадянина ОСОБА_3 про знахідку річкового товарного піску, розміщеного та розподіленого по всій значній території (більше 70 га). Як вбачається з матеріалів справи, про наявність на земельних ділянках піску, який відповідач класифікував як знахідку, виявлену гр.ОСОБА_3 у 2011 році, та про яку останній повідомив у 2013 році, місцеві мешканці були обізнані набагато раніше, що зокрема вбачається з листа Вишеньківської селищної ради від 19 січня 2015 року, згідно якого пісок на земельних ділянках з'явився приблизно в 2007-2008 роках.

При цьому, і сам гр.ОСОБА_3 у своїй заяві вказує, що пісок насипали підприємці, які збанкрутіли та зникли. Таким чином, підстав кваліфікувати річковий товарний пісок, розміщений на земельних ділянках ТОВ «Корпорація Віп Хауз», як знахідку чи як безхазяйне майно, за відсутності повідомлення такого змісту від власника земельних ділянок у податкового органу не було.

Крім того, з відповіді арбітражного керуючого Яворського С.М., наданої до податкового органу 11 листопада 2013 року, якою відповідача повідомлено про те, що під час ліквідаційної процедури правовстановлюючих документів на пісок не виявлено, слід дійти висновку лише про відсутність первинної документації на пісок як окрему річ, однак зазначене не є тотожним відсутності права підприємства на цей пісок як окрему річ, а тим більше як поверхневий шар земельних ділянок.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що пісок є частиною земельних ділянок позивача, колегія суду вважає, що вказану обставину неможливо вважати встановленою, оскільки на підставі наявних матеріалів справи, в т.ч. фотоматеріалів, вказану обставину встановити не виявляється можливим, а пояснення представників сторін та третьої особи щодо цієї обставини кардинально відрізняються (за словами відповідача пісок розміщений насипом, за словами позивача та третьої особи пісок рівномірно розподілений по всіх земельних ділянках та фактично утворює покриття цих земельних ділянок); в акті №1 опису і попередньої оцінки безхазяйного майна від 19 березня 2014 року відповідачем не зазначено, на якій конкретно визначеній території та яким чином розміщений пісок, фотознімки описаного безхазяйного майна до акту №1 від 19 березня 2014 року не додавались, жодних позначек щодо цього в акті не міститься. У зв'язку із чим висновок суду про те, що пісок як складова частина земельних ділянок є нерухомою річчю, колегія суддів вважає передчасним, водночас, дослідження зазначеного питання не впливає на кваліфікацію майна як безхазяйного, а отже і на оскаржуване рішення податкового органу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи в частині зобов'язання відповідача утриматись від вчинення дій, тому постанова Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року підлягає скасуванню в цій частині.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року скасувати в частині зобов'язання Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області утриматись від вчинення будь-яких дій, що перешкоджають товариству з обмеженою відповідальністю «Корпорація Віп Хауз» здійснювати право володіння, користування та розпорядження піском річковим, що знаходиться на земельних ділянках загальною площею 80 га, які перебувають у власності ТОВ «Корпорація Віп Хауз» та знаходяться на території Вишенківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 14 квітня 2015 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Грищенко Т.М.