Справа № 826/12431/14
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2015 р. м. Київ К/800/95/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Карась О.В. - головуючий, судді Олендер І.Я., Рибченко А.О.,

при секретарі судового засіданні Гончар Н.О.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд» (далі - Товариство)

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014

зі справи № 826/12431/14

за позовом Товариства

до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - Інспекція)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.07.2014 № в частині збільшення Товариству грошового зобов'язання з ПДВ на 812 997 грн. (у тому числі 541 998 грн. за основним платежем та 270 999 грн. за штрафними санкціями).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2014 позов задоволено. У прийняття цієї постанови суд виходив з того, що факт придбання позивачем будівельних матеріалів у товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрпромторг» та використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності за відсутності доказів зловживання позивачем у сфері оподаткування свідчать про дотримання платником умов, з якими чинне законодавство пов'язує право платника на податковий кредит.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 назване рішення суду першої інстанцій скасовано; у позові відмовлено з тих мотивів, що неналежно оформлені первинні документи не можуть слугувати підставою для формування даних податкового обліку.

Посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам даної справи, Товариство звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне задовольнити касаційні вимоги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорювану суму грошового зобов'язання з ПДВ було нараховано позивачеві за наслідками проведення Інспекцією позапланової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 30.04.2014. Результати цієї перевірки висвітлені в акті від 25.06.2014 № 258/1-26-50-22-03-01380677, в якому зазначено, що у ході здійснення заходів із зустрічного податкового контролю контрагента позивача (ТОВ «Компанія «Укрпромторг») реальність виконання операцій з придбання Товариством будівельних матеріалів у цього контрагента не підтвердилася, позаяк названий постачальник не перебуває за податковою адресою, не має основних фондів, виробничих ресурсів, транспортних засобів та штату працівників, необхідних для провадження господарської діяльності та виконання розглядуваних поставок. Також у ході вирішення спору Інспекція посилалася на те, що реєстраційна заява платника ПДВ та установчі документи ТОВ «Компанія «Укрпромторг» підписані від імені цього товариства неуповноваженими особами.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 цієї ж статті Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість на суму понесених (нарахованих) витрат по сплаті ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Керуючись наведеними правилами оподаткування при оцінці господарських операцій між позивачем та ТОВ «Компанія «Укрпромторг», суд першої інстанції встановив, що за договором поставки від 15.01.2013 № 15/01 ТОВ «Компанія «Укрпромторг» (постачальник) зобов'язалося поставити позивачеві (покупець) будівельні матеріали у кількості, асортименті та за ціною, визначені у специфікаціях; виконання договору оформлено податковими накладними, видатковими накладними; оплата придбаного товару здійснена позивачем у безготівковому порядку на підставі виставлених постачальником рахунків-фактур, що підтверджується виписками з банківського рахунку Товариства.

Також, як зазначив суд першої інстанції, матеріалами справи підтверджується і факт використання позивачем придбаних будівельних матеріалів у власній господарській діяльності у сфері будівництва (про що свідчать звіти про витрати основних матеріалів у будівництві, акти приймання виконаних будівельних робіт, локальні кошториси).

На підставі цього, з огляду на існуючу в податковому праві презумпцію реальності господарської операції та достовірності поданих платником первинних документів (доки вказані факти не спростовано податковим органом в установленому порядку) суд першої інстанції дійшов об'єктивного висновку про реальність виконання цих операцій та їх відображення у податковому обліку Товариства відповідно до їх дійсного економічного змісту на підставі належних документів первинного обліку.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання Інспекції на наявність ознак фіктивного підприємництва у діяльності ТОВ «Компанія «Укрпромторг» як на доказ безтоварності розглядуваних операцій.

Адже відсутність контрагента за юридичною адресою, вказаною в установчих документах, неавтентичність підписів в установчих та реєстраційних документах такої юридичної особи свідчить лише про недотримання цим контрагентом порядку державної реєстрації або внесення змін до установчих документів, однак не доводить того, що товар насправді не поставлявся позивачеві.

Такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, мінімальна кількість працівників, відсутність у власності основних засобів, майна також не можуть спростовувати фактичне виконання спірних операцій з поставки, оскільки специфіка підприємницької діяльності з купівлі-продажу товару, полягає у тому, що підприємству, яке реалізує товарно-матеріальні цінності та є перепродавцем товару, як правило, не вимагається ані значної кількості працівників, ані наявності основних засобів, складських приміщень та транспорту для виконання взятих на себе зобов'язань. До того ж, відповідні матеріальні та трудові ресурси можуть бути залучені без реєстрації в уповноважених органах (як-от - на умовах оренди, найму за цивільними договорами тощо).

Апеляційний суд, у свою чергу, скасовуючи рішення суду першої інстанції у справі, як на підставу для відмови в задоволенні даного позову, послався на відсутність у поданих платником первинних документах відомостей, які б дозволили ідентифікувати відповідальних осіб, що брали безпосередню участь у виконанні спірних операцій. Однак такий висновок апеляційного суду не відповідає наявним у справі доказам, позаяк усі залучені до матеріалів справи первинні документи підписані від імені ТОВ «Компанія «Укрпромторг» керівником цього підприємства - Тарасовою Л.П., а від імені позивача - його уповноваженими особами. У випадку виникнення сумнівів щодо дійсної участі цих осіб у виконанні спірних операцій апеляційний суд не був позбавлений можливості витребувати у сторін додаткові докази, викликати зазначених осіб у судове засіданні, допитати їх як свідків та вчинити інші процесуальні заходи для однозначного встановлення відповідного юридичного факту або його відсутності. Втім власне ж сумніви щодо фактичної участі названих осіб у безпосередньому виконанні спірних операцій не можуть бути підставою для прийняття рішення про відмову в позові.

З урахуванням викладеного Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі як помилково скасоване.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд» задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 зі справи № 826/12431/14 скасувати.

3. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2014 зі справи № 826/12431/14 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.В. Карась
судді:І.Я. Олендер
А.О. Рибченко