Справа № 826/20109/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

27 січня 2015 року м. Київ № 826/20109/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О.. суддів: Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., при секретарі судового засідання Приходько О.В.

за участі :

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача 1: Заінчковський Д.А.

від відповідача 2: Горбатюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо зупинення провадження у справі у зв'язку із зверненням суду в порядку ч. 5 ст. 9 КАС України до Верховного Суду України при розгляді адміністративної справи:

за позовомОСОБА_4
до 1. Кабінету Міністрів України, 2. Державного агентства автомобільних доріг України
про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,
Керуючись ч. 5 ст. 9, ст.ст.160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_4 з позовом до Кабінету Міністрів України, Державного агентства автомобільних доріг України, в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про звільнення ОСОБА_4 з посади заступника Голови Державного агентства автомобільних доріг України» з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (пункт 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) від 16 жовтня 2014 року № 988-р.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства автомобільних доріг України № 495-К, яким ОСОБА_4 звільнено з посади заступника Голови Державного агентства автомобільних доріг України з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (пункт 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) від 16 жовтня 2014 року № 988-р.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства автомобільних доріг України № 495-К, яким ОСОБА_4 звільнено з посади заступника Голови Державного агентства автомобільних доріг України з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (пункт 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України).

4. Негайно поновити ОСОБА_4 на посаді заступника Голови Державного агентства автомобільних доріг України.

5. Стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України середній заробіток ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу за один місяць.

6. Звернути до негайного виконання поновлення ОСОБА_4 на посаді та стягнення з Державного агентства автомобільних доріг України середнього заробітку ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу за один місяць.

В обґрунтування позову зазначається, що позивач з 28.08.2014 року обіймав посаду заступника Голови Державного агентства автомобільних доріг України згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України № 773-р від 27.08.2014 р. «Про призначення ОСОБА_4 заступником Голови Державного агентства автомобільних доріг України».

Між тим, як зазначає позивач, 16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про очищення влади».

На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів № 998-р від 16 жовтня 2014 р., 21.10.2014 р. Державним агентством автомобільних доріг України № 495-К ОСОБА_4 звільнено з посади заступника Голови Державного агентства автомобільних доріг України з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (пункт 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до п. 72 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, як зазначає позивач, трудовий договір припиняється на підставах, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звільнили з посади не за порушення вимог чинного законодавства, а за перебування у минулому на посаді.

Так, статтею 1 Закону України «Про очищення влади» визначено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Частиною першою Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого Постановою КМУ №439 від 10 вересня 2014 року, встановлено, що Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами.

Відповідно до пунктів 1 - 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади» заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо конкретного переліку посад. Відповідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади» заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: 1) Прем'єр-міністра України, Першого віце-прем'єр-міністра України; віце-прем'єр-міністра України, а також міністра, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, Голови Національного банку України, Голови Антимонопольного комітету України, Голови Фонду державного майна України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, їх перших заступників, заступників.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 даного Закону очищення влади (люстрація) здійснюється метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах верховенства права та законності; презумпції невинуватості; індивідуальності відповідальності та гарантування права на захист.

Статтею 3 Закону України «Про очищення влади» встановлено заборону протягом десяти років з дня набрання чинності Законом займати посади, щодо яких здійснюється очищення і (люстрація), так, не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 Закону «Про очищення влади», а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Так, ОСОБА_4, в період з 11.05.2011 до 23.04.2014 займав посаду першого заступника Голови Державної екологічної інспекції України, таким чином позивач займав посаду, що визначена у пункті 2 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про очищення влади», особи, які перебувають посадах, передбачених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України « Про очищення влади», подають керівнику органу власноручно написану заяву, в якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьої четвертою статті 1 Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей них відповідно до цього Закону. Заява подається не пізніше ніж на десятий день початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві, згідно з дня початку проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої сатті 5 цього Закону.

Перевірка по кожному органу, в якому працюють особи, зазначені у пунктах частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» має здійснюватись відповідно до встановленого статтею 5 вказаного Закону порядку.

Зокрема, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» Міністерство юстиції України в місячний строк з дня набрання чинності цим Законом розробляє та подає на затвердження Кабінету Міністрів України: 1) перелік органів, що здійснюють перевірку достовірності відповідних відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону згідно з їх компетенцією; 2) порядок проведення перевірки, передбаченої цим Законом; 3) план проведення перевірок по кожному органу державної влади та органу місцевого самоврядування, підприємству, в якому працюють особи, зазначені у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, відповідно до черговості, визначеної частиною шостою цієї статті.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 p. № 1025-р затверджено План проведення перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до вказаного Плану проведення перевірки, перевірка щодо Прем'єр міністра України, Першого віце-прем'єр-міністра України, віце-прем'єр-міністрів України, міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, Голови Національного банку, членів Центральної виборчої комісії, членів Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, голів та членів національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, державне регулювання у сферах зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів фінансових послуг, Голови Служби зовнішньої розвідки, начальника Управління державної охорони, Глави Адміністрації Президента України, Керівника Державного управління справами, Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого з питань антикорупційної політики, голів місцевих держадміністрацій здійснюється з листопада 2014 року до лютого 2015 року.

Проведення перевірки насамперед має за мету, визначену у ст. 1 Закону «Про очищення влади», а саме: виявити осіб, що брали участь в управлінні державними справами, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли | здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6 підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Результати такої перевірки підлягають викладенню у висновку, який в даному випадку є обов'язковим, як і ознайомлення з ним особи, щодо якої проводилась перевірка. Такий висновок може бути оскаржений до суду, як це передбачено у ст. 5 Закону України «Про очищення влади».

Разом з тим, Розпорядження Кабінету Міністрів України №988-р «Про звільненні ОСОБА_4 з посади заступника Голови Державного агентства автомобільних лорі України» з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (пункт 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) датоване 16 жовтня 2014 року в день набрання чинності Закону України «Про очищення влади».

Згідно затвердженого Плану проведення перевірок відповідно до Закону Україні «Про очищення влади», перевірка щодо займаної ОСОБА_4 посади повинна була розпочатись лише з листопада 2014 року, а тому ОСОБА_4 був позбавлений можливості подати керівнику органу заяву про застосування чи не застосування до нього заборон, визначених частиною третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади у зазначеному ч.4 вказаного Закону порядку.

Позивач зазначає про порушення його конституційних прав і свобод у зв'язку з прийняттям оскаржуваного наказу.

Позивач акцентує увагу, що відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Позивач вважає, що рішення Державного агентства автомобільних доріг України, що ґрунтується на положеннях вищезгаданого Закону України «Про очищення влади», було обмежено численні права і свободи позивача, закріплені в Основному Законі України, тому вказане рішення прийнято всупереч Конституції України, а відповідач мав керуватись положеннями ст. 8 Конституції України та застосовувати до вказаних правовідносин певні її положення.

Так, позивач зазначає, що (1) відповідно до ч. 2 ст. 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Позивач зазначає, що його звільнення без зазначення підстав та доведеності конкретних вчинених правопорушень є порушенням конституційних принципів рівності громадян перед законом та індивідуального характеру юридичної відповідальності.

Наряду з іншим, звільнення ОСОБА_4 є порушенням рекомендацій ПАРЄ щодо критеріїв застосування люстраційних обмежень (Резолюція №1096 (1996). Зокрема, рекомендації передбачають такий порядок люстрації, який забезпечує індивідуалізацію обмежувальних заходів, їх зв'язок із конкретними діями певних осіб у минулому, дотримання процедур і права на захист.

Рекомендації застерігають застосування колективної відповідальності.

Окремо підкреслено, що жодна особа не підлягає люстрації виключно у зв'язку з членством в організації, яка була законною у час її роботи.

Враховуючи зазначене, що норми зазначеного закону не можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_4, із займаної посади.

Однак, як зазначається у позові, рішенням відповідача було допущено порушення цілого ряду визначених Конституцією України свобод позивача, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 8, 22, 64 Конституції України.

Позивач звертає увагу суду, що відповідно до положень ст. 21 та ч. 1, ч. 2 ст. 24 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач вважає, що вказані положення Конституції України не були враховані при прийняття оскаржуваного рішення відповідача, оскільки у зв'язку із його прийняттям обсяг прав позивача значно зменшився, а також було застосовано доволі суттєві обмеження за наявності певної ознаки (займання посади у конкретний період часу), що є недопустимим відповідно до ч. 2 ст. 24 Конституції України.

В контексті наведеного позивач звертає увагу на положення ст. 64 Конституції України, відповідно до якої принцип рівності прав та свобод не може бути порушено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, як зазначає позивач, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У зв'язку з наведеним, позивач зазначає, що оскільки норми ч. 3 ст. 1 та п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону не пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а навпаки, запроваджують її, їх застосування до позивача, виходячи з наведених приписів Конституції України, є протиправним.

Також, як вказується у позові, коли позивач обіймав посаду заступника Голови Державного агентства автомобільних доріг України, не було жодного нормативно-правового акту, який би визначав, що обіймання такої посади є правопорушенням.

Продовжуючи, позивач наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Однак, звільнивши позивача із займаної посади, відповідач, таким чином, всупереч вказаному припису Конституції України, застосував до нього міру колективної відповідальності, яка покладена в основу Закону.

Позивач зазначає, що виходячи із системного тлумачення норм Закону усі особи, які займали посади, визначені у ст. 3 Закону, автоматично визнаються винуватими у сприянні узурпації влади Президентом України ОСОБА_6, підриві основ національної безпеки і оборони України або протиправному порушенні прав і свобод людини та підлягають обмеженням, що передбачені Законом.

Зазначене, на думку позивача, суперечить Конституції України щодо індивідуальної відповідальності особи.

За таких обставин, як зазначає позивач, його звільнено з посади лише за формальними ознаками, в силу зайняття ним посади у певний період часу. Його вина у сприянні узурпації влади, підриві основ національної безпеки та оборони України або протиправному порушенні прав і свобод людини не встановлена, а отже застосування індивідуальної відповідальності до позивача неможливе.

В контексті наведеного позивач зазначає, що відповідно до положень ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тому, на думку позивача, відповідач, звільняючи позивача з посади заступника прокурора Київської області, не дотримався будь-якого порядку доведення його винуватості, чим безперечно порушив приписи ст. 62 Конституції України.

Таким чином, як зазначається у позові, протиправність рішення відповідача обґрунтовується тим, що воно прийнято всупереч Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, а також вказаним рішенням було обмежено свободи позивача, визначені ст. 21, 24, 58, 61, 62 Основного Закону України.

У взаємозв'язку з наведеним, суд зазначає, що відповідно до ч. 5. ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Дослідивши зміст позовної заяви, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з метою досягнення однозначної визначеності у питанні про те, чи відповідають в контексті доводів позивача окремі вищезгадані положення Закону України «Про очищення влади» наведеним вище положенням Конституції України та, відповідно, з метою з'ясування питання щодо їх конституційності, забезпечення застосування при вирішенні спору норм Закону, які відповідають Конституції України, а також з метою забезпечення дотримання конституційних прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності вищезгаданих окремих положень Закону України «Про очищення влади» Конституції України.

Керуючись ч. 5 ст. 9, ст.ст.160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Звернутися до Верховного Суду України із зазначеною ухвалою суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень Закону України «Про очищення влади» ("Голос України", 15.10.2014, N 198) положенням Конституції України, а саме:

- пункту 2 частини першої статті 3, частини третьої статті 1, пункту 1 частини 1 ст. 2, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» положенням статті 8, частини другої статті 19, статті 21, частин другої та третьої статті 22, частин другої та третьої статті 24, частини першої статті 38, частини першої статті 43, статті 58, частини другої статті 61, статті 62, частини першої статті 64 Конституції України в їх системному взаємозв'язку.

2. Копію ухвали направити сторонам та Верховному Суду України (разом із копією позовної заяви).

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді: І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко