Справа № 808/1968/14
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/1968/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2015 року

справа № 808/1968/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 травня 2014 р. по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс" 10.03.2006 року зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Запорізької міської ради та перебуває на податковому обліку Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

У період з 27.08.2013 року по 07.10.2013 року посадовими особами податкового органу проведено виїзну планову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс" код за ЄДРПОУ 34268112 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 14.10.2013 року №33/08-26-22-01/34268112.

За результати розгляду первинної скарги вказані податкові повідомлення-рішення рішенням Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 08.02.2014 №483/10/08-01-1004-20 були частково скасовані, а саме:

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на формування податкового кредиту та валових витрат підтверджується відповідними первинними документами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Так, матеріали справи свідчать, що підставою висновків податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток та податку на додану вартість зазначено, що контрагент позивача ТОВ “Тріо” здійснював діяльність спрямовану на здійснення операцій пов’язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб, тобто операції з поставки товару товариством з обмеженою відповідальністю “Тріо” не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій та мають ознаки «безтоварних», використання товару в господарській діяльності підприємством не доведено, не підтверджені первинними документами, у зв’язку з чим у позивача відсутнє право на формування валових витрат та податкового кредиту.

Згідно з правилами формування витрат, передбаченими у пунктах 138.2, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що право на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно положень пп. 198.2, 198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 93.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

В силу вимог пп. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, іншими документами передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.04.2012 позивачем з ТОВ “Тріо” було укладено договір постачання №12/12, відповідно до якого постачальник зобов’язується прийняти від покупця замовлення на постачання товару, яке повинно містити асортимент та кількість товару, адресу, дату постачання, та здійснити постачання товару за адресою, вказаною в замовленні, своїми транспортними засобами та за свій рахунок. Загальна сума договору складає суму товару, отриманого за всіма накладними на постачання товару за цим договором.

Виконання зазначеного договору та отримання позивачем від ТОВ “Тріо” товару підтверджується відповідними податковими накладними, товарними накладними, товарно-транспортними накладними, видатковими накладними та платіжними дорученнями, актами приймання продукції (товарів) за кількістю продукції та якістю, актами звірки стану взаєморозрахунків, які містяться в матеріалах справи.

За результатами здійснення вказаної господарської операції позивачем до складу витрат в податковому обліку з податку на прибуток за ІІ, ІІІ та ІV квартал було включено 55 430,00 грн. та до складу податкового кредиту з ПДВ 11 086,00 грн.

Вказана господарська діяльність підтверджується первинними документами, дослідженими судом першої інстанції в ході розгляду справи. Відповідач в акті перевірки не зазначив про відсутність чи дефектність будь-якого первинного документа, відповідно до якого позивачем були сформовані валові витрати та податковий кредит.

ТОВ “Тріо” на час здійснення відповідних господарських операцій був зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Придбані ТОВ "Торговельна компанія "Економ Плюс" у ТОВ “Тріо” товари були реалізовані через власну торгівельну мережу, що підтверджується відповідними доказами, які були надані відповідачу під час проведення перевірки та щодо яких податковим органом не зазначено встановлених недоліків.

Тому висновок суду першої інстанції про реальність правочину, укладеного між позивачем та його контрагентом, вказаним в акті перевірки відповідає обставинам справи.

При цьому, з акту перевірки суд апеляційної інстанції вбачає, що висновки податкового органу сформовані на підставі інформації та документів щодо контрагента позивача ТОВ “Тріо”.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що законодавство не ставить в залежність право платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту від факту дотримання податкового законодавства його контрагентом.

При цьому, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватися лише посиланням на аналіз наявної у податкового органу інформації та документів щодо контрагента.

Щодо доводів відповідача про нікчемність вчинених між позивачем та його контрагентом правочинів та відсутність факту придбання товару, то колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при визнанні договорів нікчемними податковим органом не дотримано приписів законодавчих норм, тобто не встановлено вини та умислу позивача, спрямованих на заволодіння державним майном, порушення публічного порядку, не надано доказів про умисність укладання угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а безтоварність здійсненої позивачем господарської операцій, на що посилається відповідач, не підтверджена у встановленому законом порядку жодним доказом, а сам висновок носить характер припущення.

Таким чином, висновки податкового органу, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірних податкового повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв’язку чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд , -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 травня 2014 р. – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим