Справа № 159/4908/14-а, 2а-159/205/14
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Справа № 876/9263/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області про визнання дій посадових осіб управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії неправомірними та безпідставними; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області здійснити перерахунок та виплату пенсії як державному службовцю з 08 лютого 2014 року у розмірі 90% посадового окладу з урахуванням усіх видів оплати праці, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в тому числі включаючи суми матеріальних допомог, винагороди за вислугу років, індексації заробітної плати та інших фактично отриманих сум, як складових заробітної плати з яких проводиться нарахування пенсії та послідуючі чергові перерахунки згідно до норм чинного законодавства.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що відповідач листом від 23 січня 2014 року відмовив позивачу у включенні суми матеріальної допомоги та індексації в заробітну плату для призначення пенсії, чим порушив її конституційні права.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2014 року позов задоволено частково. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, якій було призначено пенсію, як державному службовцю з 15 липня 2010 року відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% заробітної плати, з урахуванням усіх видів оплати праці, на які були нараховані та сплачені страхові внески, включаючи суми матеріальної допомоги, індексації заробітної плати та інших фактично отриманих сум, як складових заробітної плати, з яких проводиться нарахування (чергові перерахунки) пенсії згідно норм чинного законодавства, починаючи з 08 лютого 2014 року, з урахуванням виплачених сум. В іншій частині позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідач, відмовляючи позивачу в перерахунку розміру пенсії, не діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто діяв неправомірно, чим порушив право позивача на отримання пенсії у належному розмірі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - управлінням Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що у позивача були відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії державного службовця через відсутність підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності, в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого зроблено висновок, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області як одержувач пенсії по інвалідності другої групи з 27 жовтня 2010 року, призначеної їй відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу».

16 січня 2014 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про перерахунок пенсії з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації. Відповідач листом від 23 січня 2014 року відмовив їй у перерахунку пенсії.

Статтею 37-1 Закону «Про державну службу» передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до ст. 33 Закону «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. При цьому саме на Кабінет Міністрів України покладається регулювання питань оплати праці державних службовців, встановлення розмірів посадових окладів, надбавок, доплат, матеріальної допомоги.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 передбачено, що особи, які вийшли на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», мають право на перерахунок пенсій, але лише за умови підвищення заробітної плати державним службовцям після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу».

Згідно ст. 37 Закону «Про державну службу» пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі розмір пенсії збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90% заробітної плати.

У ч. 1 ст.1 Закону «Про оплату праці» року встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом ст. 2 Закону «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить визначення заробітної плати, на підставі якої здійснюється розрахунок пенсії. Із змісту ст. 40 вказаного Закону видно, що з середньої заробітної плати (доходу) повинні бути сплачені страхові внески.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області, начальника управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області Самолюк Інни Петрівни про визнання дій (бездіяльності) та зобов'язання вчинити дії про зобов'язання вчинити дії, позов було задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу, як державному службовцю за період з 17 липня 2013 року по 19 січня 2014 року включно, з врахуванням усіх видів оплати праці, на які були нараховані та сплачені страхові внески, включаючи суми матеріальної допомоги, індексації заробітної плати та інших фактично отриманих сум, як складових заробітної плати, з яких проводиться нарахування (чергові перерахунки) пенсії, згідно з чинним законодавством та зобов'язано відповідача - Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області здійснити перерахунок та виплату позивачеві пенсії як державному службовцю за період з 17 липня 2013 року по 19 січня 2014 року включно, з врахуванням усіх видів оплати праці, на які були нараховані та сплачені страхові внески, включаючи суми матеріальної допомоги, індексації заробітної плати та інших фактично отриманих сум, як складових заробітної плати, з яких проводиться нарахування (чергові перерахунки) пенсії, згідно з чинним законодавством.

Відтак, чинне законодавство як загальне, так і спеціальне, відносить до складу заробітної плати також інші виплати. При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки під час перебування на державній службі та були звільнені зі служби після їх запровадження.

Таким чином, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що пенсія позивача повинна обчислюватись із заробітної плати, яку вона фактично отримувала на день звільнення, в тому числі з урахуванням матеріальної допомоги та індексації, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Однак постановою правління Пенсійного фонду України від 14 лютого 2011 року № 5-1 «Про виконання рішення окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 2а-4753/2670 затверджена нова форма довідки про складові заробітної плати, яка подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (далі - форма № 5-1), якою передбачено, що винагорода за вислугу років, матеріальна допомога на оздоровлення і допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація є складовими заробітної плати. При цьому чітко передбачено, що із усіх виплат, які вказані в цій довідці нараховуються і сплачуються страхові внески, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Крім цього, ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої ст. 66 цього Закону, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат па оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11.

Відповідно до ч. 2 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З довідки від 14 квітня 2011 року про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» вбачається, що позивач отримувала у розрахунковому періоді матеріальну допомогу на оздоровлення та індексацію, з яких відраховувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Щодо вимоги позивачки про послідуючі чергові перерахунки згідно до норм чинного законодавства, то дана вимога до задоволення не підлягає, оскільки для пред'явлення вимоги необхідно, щоб було порушено закон. Так як порушення, щодо майбутніх перерахунків пенсії на даний час не може бути встановлено, то дана вимога є передчасною і до задоволення не підлягає.

Разом з тим, суд першої інстанції в цілому правильно по суті вирішивши справу, помилково не вказав про визнання дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії неправомірними, тобто вирішив не всі позовні вимоги або питання.

У відповідності до ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому, резолютивну частину даної постанови слід змінити.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області - задовольнити частково.

Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2014 року в справі № 159/4908/14-а змінити, виклавши резолютивну частину постанови в наступній редакції.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області - задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 - неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, якій було призначено пенсію, як державному службовцю з 15 липня 2010 року відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% заробітної плати, з урахуванням усіх видів оплати праці, на які були нараховані та сплачені страхові внески, включаючи суми матеріальної допомоги, індексації заробітної плати та інших фактично отриманих сум, як складових заробітної плати, з яких проводиться нарахування (чергові перерахунки) пенсії згідно норм чинного законодавства, починаючи з 08 лютого 2014 року, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей