Справа № 826/1643/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

05 березня 2015 року справа №826/1643/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О. та представників:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: Глущенко О.М.

розглянувши у судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 щодо звернення в порядку частини п'ятої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду України у зв'язку з розглядом адміністративної справи

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
провизнання протиправним та скасування наказу, визнання незаконним звільнення, зобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 30 січня 2015 року №59 о/с; 2) визнати незаконним звільнення позивача з посади; 3) зобов'язати відповідача поновити позивача на займаній посаді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року відкрито провадження у справі №826/1643/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

До суду надійшло клопотання представника позивача про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України від 16 вересня 2014 року №1682-VII "Про очищення влади".

Дослідивши матеріали справи, виходячи з меж заявленого клопотання, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до наступних висновків.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 30 січня 2015 року №59 о/с відповідно до вимог пункту 10 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу прапорщика міліції ОСОБА_1, інспектора дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованого Головному управлінню.

Позивач вважає, що оскаржуваний наказ порушує його конституційні права і свободи, оскільки Закон України "Про очищення влади" не відповідає Конституції України.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України "Про очищення влади" протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Пунктом 10 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" визначено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року №737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року №743-VII.

Поряд із цим статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 8 Конституції України закріплено дію принципу верховенства права та надано Конституції України найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Частинами другою та третьою статті 22 Конституції України також визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частинами другою та третьою статті 24 Конституції України Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 38 Конституції України передбачено, що громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Виходячи з наведених норм Конституції України, позивач вважає, що Законом України "Про очищення влади" фактично визначено покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю.

Однак, такий вид діяльності (служби) ні на час її здійснення (несення), ні на даний час не був визнаний жодним законом як протиправне діяння чи правопорушення, а в частині другій статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Крім того, за приписами частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до частини першої статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Позивач вказує, що прийняття Верховною Радою України Закону України "Про очищення влади" є нічим іншим, як прямим обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина, які можуть бути обмежені виключно у випадках, передбачених самою Конституцією України, а не будь-яким іншим нормативним актом, в тому числі законом.

Наведене, на думку позивача, свідчить про неконституційність положень частини третьої статті 1 та частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади".

Як передбачено частиною другою статті 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Відповідно до повноважень Конституційного Суду України, визначених у пункті 1 статті 13 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності зокрема законів та інших правових актів Верховної Ради України.

Стаття 15 Закону України "Про Конституційний Суд України" встановлює, що підставами для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність Конституції України; порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення конституційних повноважень при їх прийнятті.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 та статті 40 Закону України "Про Конституційний Суд України" конституційне подання - це письмове клопотання до Конституційного Суду України про визнання правового акта (його окремих положень) неконституційним, про визначення відповідності проекту закону про внесення змін до Конституції України вимогам статей 157 і 158 Конституції України, конституційності міжнародного договору або про необхідність офіційного тлумачення Конституції України та законів України, а одним із суб'єктів права на конституційне подання з питань прийняття рішень Конституційним Судом України у випадках, передбачених пунктом 1 статті 13 цього Закону, є Верховний Суд України.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" передбачено, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до статті 150 Конституції України може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Відповідно до частини п'ятої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

З урахуванням викладеного, з метою досягнення однозначної визначеності у питанні про те, чи відповідають в контексті доводів позивача окремі вищезгадані положення Закону України "Про очищення влади" наведеним вище положенням Конституції України та, відповідно, з метою забезпечення дотримання конституційних прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника ОСОБА_1 та звернутись до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень Закону України "Про очищення влади" Конституції України.

На підставі вищевикладеного, керуючись частиною п'ятою статті 9, статтями 160 та 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання представника ОСОБА_1 про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень Закону України "Про очищення влади" задовольнити.

2. Звернутись до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень Закону України "Про очищення влади" (опублікований у виданні "Голос України" від 15 жовтня 2014 року №198) положенням Конституції України, а саме: частини другої статті 3, частини третьої статті 1 Закону України "Про очищення влади" положенням статті 8, частини другої статті 19, статті 21, частин другої та третьої статті 22, частин другої та третьої статті 24, частини першої статті 38, частини першої статті 43, статті 58, частини другої статті 61, статті 62, частини першої статті 64 Конституції України в їх системному взаємозв'язку.

3. Копію ухвали направити сторонам та Верховному Суду України (разом із копією позовної заяви).

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Кузьменко