Справа № 804/15116/14
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
при секретарі Жижиній К.П.
представника позивача Припіченко В.Ф.
представника відповідача Гагарського А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства фірми «Почин» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши чинне законодавство, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач Приватне підприємство фірма «Почин» зареєстроване 18.04.1997 року виконавчим комітетом Павлоградської міської ради та знаходиться на податковому обліку в Західно-Донбаській об'єднаній державній податковій інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
За результатами перевірки податковою інспекцією було складено акт № 188/04-10-22-01-24617159 від 11.08.2014 року, яким встановлено порушення ст.180, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, пп.14.1.36 ст.14, пп. 14.1.231 ст.14, п.44.1 ст.44, п.187.1, ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), а саме ПП фірмою «Почин» завищено податковий кредит на загальну суму 12 166,83 грн.
Не погодившись із висновками акту перевірки № 188/04-10-22-01-24617159 від 11.08.2014 року ПП фірма «Почин» подало заперечення на акт.
Предметом спору, який передано на вирішення суду є правомірність та обґрунтованість зазначеного податкового повідомлення-рішення.
Судом встановлено, що фактично спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу того, чи має у платник податку право на віднесення до податкового кредиту сум ПДВ по операціям з придбання товарів у Приватного підприємства «Рембудкомлект-Плюс».
Під час розгляду справи, судом було встановлено, що між позивачем та ПП «Рембудкомплект-Плюс» в усній формі було укладено договір купівлі-продажу наступних будівельних матеріалів: комплект деталей підвісної стелі, плитка для стелі, гіпсокартонний лист, ламінат-паркет, пристрій захисного відключення АСКО ПЗВ-2001, силові провода, кабель НХН-Е30, плитка кубік, кабель НХН-У30, гофротруби, кабель до 660в. На виконання умов договору виписані товарні накладні №№150, 152, 153, 154 та податкові накладні за №№ 150, 152, 153, 154 на загальну суму 73 000,97 грн., в тому числі ПДВ 12 166,83 грн. Розрахунки було здійснено у безготівковій формі згідно платіжних доручень 447, 451, 457.
Отже, загальна сума придбаного у ПП «Рембудкомплект-Плюс» товару складає 73 000,97 грн., в т.ч. ПДВ - 12 166,83 грн., яке підприємством віднесено до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду.
Судом також встановлено, що позивачем не були надані до перевірки документи, що підтверджують здійснення господарської діяльності з ПП «Рембудкомлект-Плюс», які були надані виключно до суду.
При цьому підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська операція - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення або агентськими договорами.
Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України якщо до закінчення перевірки платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 цього кодекс передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби.
Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.
Отже, наявність податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку на додану вартість, не є єдиною умовою формування податкового кредиту. При цьому будь-які документи, складені на підтвердження факту здійснення окремої господарської операції, набувають статусу документа за своїм суттєвим навантаженням лише у разі фактичності здійснення господарської операції, з приводу якої складається відповідний документ, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою.
Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів, зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до пунктів 1,2 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізит и:назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з пунктом 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на проведення. Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів. Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.
В даному випадку, позивачем судовому засіданні надано копії первинних документів по взаємовідносинах з ПП «Рембудкомплект-Плюс» за означений період.
З наданих видаткових накладних №150 від 21.11.2012 року, №152 від 21.11.2012 року, №153 від 04.12.2012 року та №154 від 04.12.2012 року вбачається відсутність даних про осіб які відпускали та приймали товар, що позбавляє можливості їх ідентифікувати, а саме прізвище, імя та по-батькові, наявні лише печатки підприємств та підписи невстановлених осіб.
Допитаний в судовому засіданні директор підприємства ОСОБА_4 пояснив, що товар було отримано ним особисто та вивезено зі складу, розміщеного близ ринку «Троїцький» в місті Дніпропетровську, а не з міста Полтава, власними силами позивача, транспортним засобом, що на балансі підприємства. Товар було відвезено з міста Дніпропетровська до селища Васильківка, де використано для ремонту об'єкту школи.
Однак, в наданих до суду подорожніх листах службового автомобіля від 21.11.2012 року та 14.12.2012 року наявні відмітки спідометра з яких вбачається, що автомобіль з місця виїзду з гаража до приїзду (повернення до гаража) рухався 150 та 152 кіломети відповідно, що протирічить поясненням свідка, скільки фактична відстань за заданим маршрутом перевищує 200 кілометрів, з розрахунку відстані між містами Дніпропетровськ, Павлоград та селищем Васильківка.
Окрім того, товар було транспортовано частково 14.12.2012 року, а первинні документи на цю поставку, такі як видаткові накладні та податкові накладні, платіжні доручення були оформлені 04.12.2012 року, що ставить під сумнів дату фактичного отримання товару позивачем чи то 04.12.2012 року чи то 14.12.2012 року.
Позивач не надав ні до перевірки ні в судове засідання належних та допустимих доказів підтвердження використання зазначеного товару у власній господарській діяльності.
Враховуючи вищезазначене, суд погоджується з висновками податкового органу щодо відсутності реального проведення фінансово-господарських операцій між ПП фірма «Почин» і ПП «Рембудкомплект-Плюс» та протиправність включення підприємством ПП фірма «Почин» до складу податкового кредиту сум ПДВ по переліченим податковим накладним, навіть за наявності формально складених документів та сплати грошових коштів.
З огляду на наведене, на погляд суду, господарські операції ПП фірма «Почин» і ПП «Рембудкомплект-Плюс» не є реальними і не направлені на настання правових наслідків. Тобто, ПП фірма «Почин» не має права на відображення цих господарських операцій у податковому обліку зокрема при визначені об'єкту оподаткування податком на додану вартість та на формування податкового кредиту.
Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області винесено правомірно, в зв'язку з чим адміністративний позов ПП фірма «Почин» не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про судовий збір, суд зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності з 23 жовтня 2013 року, внесено зміни у підпункті 1 пункту 3: а саме: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - на рівні 1218,00 грн.
Враховуючи розмір майнових вимог, позивачу, в даному випадку, за звернення до адміністративного суду із майновим позовом слід було сплатити 1 827 грн.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 312,50 грн., а тому, враховуючи, результат розгляду адміністративної справи та розмір сплаченого судового збору, решта суми судового збору у розмірі 1 514,50 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету.
Отже, з позивача до Державного бюджету України мають бути стягнуті судові витрати у розмірі 1 514,50грн.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства фірми «Почин» - відмовити повністю.
Стягнути з Приватного підприємства фірми «Почин» до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1514,50 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2014 року.

Суддя С.І. Озерянська