Справа № 803/1059/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2015р. м. Київ К/800/52979/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 червня 2013року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2014року

у справі №803/1059/13-а

за позовом Державної фінансової інспекції у Волинській області

до Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області

про зобов'язання виконати вимогу, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року Державна фінансова інспекція у Волинській області (далі по тексту ДФІ, Інспекція) звернулась до суду з позовом до Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області (далі по тексту Старовижівська РДА), в якому просила зобов'язати відповідача виконати вимоги № 03-080-14-14/637 від 04.02.2013р. в частині відшкодування зайвих виплат в сумі 5329 грн. 09 коп. з приватного акціонерного товариства «Луківська ПМК-198» та в сумі 3808 грн. з приватного підприємства «Дельфін», внаслідок завищення вартості виконаних ремонтних робіт шляхом повернення коштів.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06 червня 2013року у справі №803/1059/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2014року, в задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили з недоведеності позивачем вимог, оскільки Старовижівська РДА вжила всіх необхідних заходів для виконання вимоги ДФІ, а отже позовні вимоги є недоведеними.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Інспекція звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати вказані вище судові рішення, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Старовижівська РДА подала до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу, в якому наголошувала на відповідності судових рішень обставинам справи та вимогам законодавства України, просила залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДФІ проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.01.2008р. по 31.12.2012р.

В ході проведення перевірки виявлені порушення вимог фінансової дисципліни та складений акт № 080-23/02 від 18.01.2013р., згідно якого завищена вартість виконаних робіт підрядниками - ПрАТ «Луківська ПМК-198» на суму 5329,09 грн. та ПП «Дельфін» - на суму 3808 грн.

Задля усунення виявлених порушень ДФІ прийнята вимога №03-080-14-14/637 від 04.02.2013р., пунктом 3 якої зобов'язано відповідача відобразити в обліку дебіторську заборгованість за різницю у вартості виконаних робіт на загальну суму 9399,86 грн.; провести претензійно - позовну роботу з підрядниками щодо відшкодування зайвих витрат шляхом повернення коштів, або виконання відповідного обсягу робіт, а саме: з ПрАТ «Луківська ПМК-198» на суму 5329,09 грн. та ПП «Дельфін» - на суму 3808 грн.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

За змістом п.п.1, 7, 10 цього Закону органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до п.4.3 Положення про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затв. наказом Міністерства фінансів України № 1236 від 03.10.2011р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Інспекція відповідно до покладеного на неї завдання вживає в установленому порядку заходів щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; та ін.

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 13 травня 2014 року у справі №21-89а14 та від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

В даній справі судом першої інстанції обґрунтовано розглянуто позовні вимоги Інспекції про зобов'язання Старовижівської РДА виконати вимогу ревізійного органу.

З листа Старовижівської РДА №374/35/2-13 від 01.03.2013р. вбачається, що нею частково виконано вимогу щодо проведення претензійної роботи із підрядниками шляхом направлення претензій.

Також листом № 802/38/2-13 від 16.05.2013р. відповідач просив прокурора Старовижівського району Волинської області вжити заходів прокурорського реагування до керівників ПрАТ «Луківська ПМК-198» та ПП «Дельфін» щодо повернення коштів, у тому числі шляхом пред'явлення відповідних позовів.

Прокуратурою Старовижівського району Волинської області були подані до господарського суду позови про стягнення з ПрАТ «Луківська ПМК-198» коштів в розмірі 5329,09 грн. та з ПП «Дельфін» -3808 грн.

ПрАТ «Луківська ПМК-198» повернуло кошти до районної державної адміністрації згідно акту ревізії, в подальшому ці кошти перераховані відповідачем до бюджету.

Рішенням господарського суду Волинської області від 09.07.2013 року у справі №903/569/13 відмовлено у задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі Старовижівської районної державної адміністрації до ПП «Дельфін» про стягнення коштів.

В касаційній скарзі Інспекція наголошує, що належні бюджети кошти завищеної вартості виконаних робіт ПП «Дельфін» у сумі 3 808 грн. залишають не відшкодованими, а отже Старовижівська РДА не усунула завданих бюджету збитків.

З цим колегія суддів не погоджується, оскільки предметом позову в даній справі є зобов'язання відповідача виконати вимогу № 03-080-14-14/637 від 04.02.2013р. Пунктом 3 вказаної вимоги зобов'язано відповідача провести претензійно - позовну роботу з підрядниками щодо відшкодування зайвих витрат шляхом повернення коштів, або виконання відповідного обсягу робіт, а саме: з ПрАТ «Луківська ПМК-198» на суму 5329,09грн. та ПП «Дельфін» - на суму 3808 грн.

Наведені вище обставини свідчать про вжиття Старовижівською РДА всіх необхідних заходів для виконання вимоги Інспекції, тому колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджує правову позицію судів попередніх інстанцій про недоведеність ДФІ своїх позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що адміністративними судами правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року у справі №803/1059/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: