Справа № 821/868/15-а
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/868/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Транчуковій О.С.,

за участю:

представника позивача - Князєвої Я.Є.,

представника відповідача - Незгоди Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "ФІДІС" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.3015 р. № 000672200, № 000682200,

встановив:

Приватне підприємство "ФІДІС" (далі - позивач, ПП "ФІДІС") звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ у м.Херсоні), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.03.3015 р. № 000672200, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 833,67 грн., з яких за основним платежем на 666,67 грн., за штрафними санкціями на 167 грн., № 000682200, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 791 грн., з яких за основним платежем на 633 грн., за штрафними санкціями на 158 грн.

Свої вимоги мотивує протиправністю висновків ДПІ у м.Херсоні щодо безтоварності господарських операцій з ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ", оскільки реальність їх здійснення підтверджено первинними бухгалтерськими документами. Висновки акту перевірки ґрунтуються не на документах бухгалтерського обліку, а на висновку акта про неможливість проведення зустрічної звірки ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ", який не може бути доказом порушення позивачем вимог податкового законодавства. Відповідачем не надано жодного доказу щодо недійсності угоди з цим контрагентом, а у судовому порядку договір не визнано недійсним. Вказує на те, що юридична відповідальність має індивідуальних характер, а тому позивач не може нести відповідальність за порушення, допущені його контрагентом.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, вказавши на те, що збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток за результатами перевірки та за спірними податковими повідомленнями-рішеннями проведено у зв'язку з визнанням недійсним договору, укладеного з ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ". Зазначає, що визнання договорів недійсними відноситься до компетенції суду, а не контролюючого органу. Податковий кредит та витрати по відносинах з ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" сформовано на підставі акту виконаних робіт та податкової накладної, що повністю узгоджується з вимогами Податкового кодексу України.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, так як ПП "ФІДІС" неправомірно формувало податковий кредит та витрати по господарських операціях з ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ", оскільки актом про неможливість проведення зустрічної звірки цього контрагента не підтверджено реальність господарських операцій за період з лютого 2010 року по лютий 2013 року. Крім того, від ГУ ДФС у Херсонській області надійшов лист з переліком суб'єктів господарювання Херсонської області, які сформували схемний податковий кредит від ризикових підприємств, де громадянин Молдови ОСОБА_4 значиться керівником та засновником. З пояснень ОСОБА_4 слідує, що він не має жодного відношення до фінансово-господарської діяльності 40 підприємств, оскільки на території України ніколи не реєстрував підприємства та не здійснював комерційну діяльність. Наданий позивачем акт виконаних робіт не відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", так як не містить повної інформації щодо виконаних робіт та місця їх виконання. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.12.2014 р. відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП "ФІДІС" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2013 рік та з податку на додану вартість за лютий 2013 року по взаємовідносинах з контрагентом-постачальником ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ", за результатами якої складено акт від 19.12.2014 р. № 459/21-03-22-06/36580708.

У висновку акту перевірки зазначено, що встановлено порушення:

1. п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту, що призвело до заниження суми податку на додану вартість у лютому 2013 року на суму ПДВ 666,67 грн.;

2. пп.138.8.1 п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.144.1, п.144.3 ст.144, п.146.5 ст.146 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік у сумі 633 грн.

Висновки відповідача про порушення ПП "ФІДІС" податкового законодавства ґрунтуються на змісті акту ДПІ у м.Полтава ГУ Міндоходів у Полтавській області від 10.04.2013 р. № 437/22.5-10/35295110 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" з питань правомірності проведення господарських відносин із платниками податків за період лютий 2010 року - лютий 2013 року" та листі ГУ ДФС у Херсонській області від 04.11.2014 р. № 201/7/21-22-22-07-17, в якому зазначено перелік СГД Херсонської області, які формували схемний податковий кредит від ризикових підприємств, в яких керівником та засновником значиться громадянин Молдови ОСОБА_4. Даний громадянин під час опитування заперечував своє відношення до фінансово-господарської діяльності підприємств. ДПІ у м.Херсоні зазначає, що оскільки зустрічною звіркою неможливо підтвердити реальність проведених господарських операцій, тому неможливо підтвердити і реальність операцій між позивачем та ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ", а валові витрати та податковий кредит не мають реального товарного характеру.

Також відповідач вказує на те, що акт виконаних робіт складено з порушенням вимог законодавства, так як не містить повної інформації щодо виконання робіт (послуг): не вказано місце виконання робіт, посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність оформлення та інші дані, які б давали можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції

На підставі акту перевірки ДПІ у м.Херсоні винесено податкові повідомлення-рішення від 04.03.3015 р. № 000672200, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 833,67 грн., з яких за основним платежем на 666,67 грн., за штрафними санкціями на 167 грн., № 000682200, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 791 грн., з яких за основним платежем на 633 грн., за штрафними санкціями на 158 грн.

Суд не погоджується з таким рішенням відповідача з наступних підстав.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями п.138.1 ст.138 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктом 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (далі - Закон № 996) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який є основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за виконані роботи до складу податкового кредиту, а понесених витрат - до витрат підприємства, необхідно мати первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст.1 Закону № 996 первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Приписами п.44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Судом встановлено, що видами діяльності ПП "ФІДІС" є вантажний автомобільний транспорт (49.41), інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (52.29), надання інших індивідуальних послуг (96.09).

З метою здійснення господарської діяльності позивач 12.06.2012 р. уклав договір на надання транспортних послуг № ДГ-10 з ТОВ "Сканрок", відповідно до п.1.1 якого цей договір визначає взаємовідносини між Перевізником ("ПП "ФІДІС"), які виникають при організації і здійсненні за заявками Замовника (ТОВ "Сканрок") міжміських перевезень вантажів автомобільним транспортом. Пунктами 2.2, 2.3 договору визначено, що Перевізник зобов'язаний забезпечувати подачу справних транспортних засобів під завантаження у строк, вказаний у заявці Замовника, своєчасно інформувати Замовника про транспортні засоби, які надаються для перевезення вантажів (тип і марка автомобіля, номерні знаки автомобіля і причепа, П.І.П. водія).

В подальшому, для належного виконання вищевказаних договірних зобов'язань, позивач 13.02.2013 р. уклав з ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" договір про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування № ФІ-0000009, згідно якого Експедитор (ПП "ФІДІС") доручає, а Перевізник (ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ") приймає на себе зобов'язання щодо забезпечення доставки вантажів автомобільним транспортом по території України згідно заявок Експедитора (п.1.1).

На виконання умов цього договору ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" надало позивачу у лютому 2013 року транспортні послуги з перевезення вантажу по маршруту Київ-Дніпропетровськ на загальну суму 4000 грн., з яких ПДВ - 666,67 грн., що підтверджується рахунком-фактурою від 14.02.2013 р. № 210, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.02.2013 р. № ОУ-210, податковою накладною від 14.02.2013 р. № 210; оплату здійснено у безготівковій формі у повному обсязі згідно платіжного доручення від 14.03.2013 р. № 955.

Тобто, сторонами у повному обсязі виконано умови договору: ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" надало позивачу транспортні послуги, а ПП "ФІДІС" оплатило їх вартість.

Реальність господарської операції підтверджується також рахунком-фактурою від 14.02.2013 р. № СФ-000001013, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.02.2013 р., податковою накладною від 14.02.2013 р. № 78, товарно-транспортною накладною від 14.02.2013 р., з яких слідує повне виконання позивачем своїх зобов'язань стосовно перевезення вантажу для ТОВ "Сканрок" згідно договору від 12.06.2012 р. № ДГ-10, яке здійснено ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ".

Зазначені первинні документи підтверджують реальність надання ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" послуг та використання отриманих послуг у господарській діяльності ПП "ФІДІС". Відтак внаслідок реальної господарської діяльності позивача в його активах та зобов'язаннях відбувались відповідні зміни, що спростовує висновки відповідача про нереальність здійснення позивачем господарських операцій з ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ".

Надані позивачем документи - договір про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкова накладна мають всі необхідні реквізити, передбачені ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та на підставі даних первинних документів можливо ідентифікувати контрагентів, зміст та обсяг проведених господарських операцій.

Суд вважає безпідставними твердження відповідача про документальне не підтвердження господарських операцій у зв'язку з порушенням вимог щодо заповнення акту виконаних робіт внаслідок відсутності у ньому відомостей про місце виконання робіт, посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, оскільки:

- по-перше, окремі недоліки в заповненні акта не є вирішальною ознакою для визнання його недійсним за умови, якщо із суті господарської операції вбачається її реальний характер та товарність, і не свідчить про його неналежність та недопустимість як доказу;

- по-друге, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.02.2013 р. № ОУ-210 містить підписи керівників підприємств, які скріплені печатками з відображенням ідентифікаційних кодів ЄДРПОУ ПП "ФІДІС" та ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ", у ньому вказано які саме послуги надано (транспортні послуги), маршрут слідування (Київ-Дніпропетровськ), автомобіль, який здійснював перевезення (МАН АЕ7479ВХ/АЕ3863ХО), підстава надання послуги (дог. заявки ФІ-00644), тобто, з його змісту можливо ідентифікувати контрагентів, зміст та обсяг проведених господарських операцій.

Також суд акцентує увагу на тому, що ДПІ у м.Херсоні не має жодних зауважень до змісту та форми податкової накладної від 14.02.2013 р. № 210, саме яка згідно ст.201 ПК України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином первинними документами підтверджено як реальність здійснення господарської операції між позивачем та ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" у лютому 2013 року, так і правомірність віднесення позивачем сплаченої у ціні послуг суми ПДВ у розмірі 666,67 грн. до податкового кредиту лютого 2013 року, а понесених витрат у сумі 3333,33 грн. - до витрат за 2013 рік.

Відповідно до положень ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДПІ у м.Херсоні не надала суду належних доказів того, що на момент проведення операцій з позивачем ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" вчиняло порушення в сфері оподаткування, документувало безтоварні операції з метою формування фіктивного податкового кредиту для інших суб'єктів господарювання, та укладало нікчемні правочини, які завідомо порушують публічний порядок та суперечать інтересам держави і суспільства.

Надані суду докази не дають підстав для висновку, що вчинена позивачем господарська операція з ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" є сумнівною, не відповідає дійсному економічному змісту і вчинена з метою одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

На думку суду, при здійсненні господарської операції з боку позивача обов'язковому контролю підлягають наявність у постачальника дозвільної документації на складання податкової накладної, відповідність реквізитів податкової накладної фактичним даним на момент вчинення правочину та фактична наявність послуги, отримання (надання) якої документується сторонами господарської операції.

Суд зазначає, що на час здійснення господарської операції з позивачем ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" мало свідоцтво платника ПДВ, що не заперечується відповідачем, а тому це підприємство мало право виписувати податкову накладну.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 р. № 755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано до суду доказів про наявність на час здійснення господарських операцій з позивачем у лютому 2013 року записів у ЄДРПОУ про скасування державної реєстрації ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" чи визнання його установчих документів недійсними, визнання вказаного підприємства банкрутом чи припинення юридичної особи.

Стосовно наведених в акті перевірки обставин діяльності ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" суд зазначає, що діюче податкове законодавство України не містить норм, які б ставили в залежність право платника податку на формування податкового кредиту та витрат від можливих порушень податкової дисципліни з боку його контрагента, або зобов'язували б платника податків контролювати дотримання своїм контрагентом норм законодавства. Можливі порушення контрагентом платника податків податкової дисципліни, у тому числі не знаходження за юридичною адресою, ще не є достатньою підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит з ПДВ та формування витрат по операціях з таким контрагентом. Статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому ПП "ФІДІС" не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентом. Податковий кодекс України встановлює вимоги лише щодо документального підтвердження задекларованих господарських операцій.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 31.01.2011 р. по справі № 21-47а10, та з практикою Європейського суду з прав людини у справі "Булвес" АД проти Болгарії та Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії.

Окремо суд зазначає, що відповідачем взято до уваги інформацію, викладену в акті ДПІ у м.Полтава ГУ Міндоходів у Полтавській області від 10.04.2013 р. № 437/22.5-10/3529510 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" з питань правомірності проведення господарських операцій із платниками податків за період з лютого 2010 року по лютий 2013 року".

З аналізу положень п.73.5 ст.73 ПК України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2010 р. № 1232, слідує, що зустрічна звірка полягає у співставленні первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання (в даному випадку, позивача) з даними платника податків (відносно якого проводиться перевірка), з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Отже, зустрічна звірка суб"єкта господарювання може бути проведена податковим органом лише з питань взаємовідносин з певним платником податків (відносно якого проводиться основна перевірка, в ході якої і виникає необхідність ініціювання зустрічної звірки) та лише в разі наявності у розпорядженні податкового органу первинних документів або надання таких документів платником податків на обов'язковий письмовий запит податкового органу.

При цьому, діючим законодавством не передбачено відображення в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суджень щодо відсутності об'єктів оподаткування, не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, так як у ньому мають зазначатись лише обставини, котрі спричинили неможливість проведення зустрічної звірки.

Таким чином, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може бути визнано належним та допустимим доказом вчинення платником податків порушення податкового законодавства.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання ДПІ у м.Херсоні на лист ГУ ДФС у Херсонській області від 04.11.2014 р. № 201/7/21-22-22-15, яким встановлено формування схемного податкового кредиту від ризикових підприємств, де керівником та засновником значиться громадянин Молдови ОСОБА_4, який під час опитування заперечував реєстрацію підприємств, оскільки ОСОБА_4 зареєстровано керівником ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" 28.03.2013 р., тобто, після здійснення господарських операцій між позивачем та ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ", що мали місце у лютому 2013 року, і керівником якого на той час був ОСОБА_5 Саме з ОСОБА_5 укладався договір про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування від 13.02.2013 р. № ФІ-0000009, саме ОСОБА_5 виписувалися рахунок-фактура від 14.02.2013 р. № 210, податкова накладна від 14.02.2013 р. № 210 та підписувався акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.02.2013 р. № ОУ-210. Тому зміна після отримання послуг одного керівника підприємства (ОСОБА_5.) на іншого (ОСОБА_4), який, на думку відповідача, здійснював фіктивне підприємництво, жодним чином не впливає на правомірність формування ПП "ФІДІС" податкового кредиту та витрат за наслідками реального здійснення господарської операції за участю попереднього керівника (ОСОБА_5.).

Також суд зазначає, що стаття 215 ЦК України розрізняє нікчемні та оспорювані правочини. Так, згідно цієї статті ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, нікчемним визнається правочин, якщо його недійсність прямо встановлена законом.

Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, то вони вважаються недійсними з моменту їхнього укладання, незалежно від пред'явлення позову та рішення суду. Тобто, в цьому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Іншим видом недійсних правочинів є оспорювані правочини, відмінність яких від нікчемних полягає в тому, що оспорювані правочини припускаються дійсними, проте їх дійсність може бути оспорена стороною правочину або іншою зацікавленою особою.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

З цією нормою ЦК України узгоджуються і положення ч.1 ст.207 ГК України, за якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведені норми Цивільного та Господарського кодексів України вказують на оспорюваність правочину, укладеного з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Отже, викладені в акті перевірки висновки ДПІ у м.Херсоні про нікчемність вчинених позивачем правочинів є передчасними та безпідставними, оскільки відповідні судові рішення щодо цих правочинів відсутні.

Крім того слід зазначити, що умовою для визнання правочину таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

ДПІ у м.Херсоні не надала суду і не посилалася на наявність таких доказів, які б підтвердили наявність умислу посадових осіб позивача на укладення таких правочинів.

Також суд зазначає, що приймаючи до уваги мету, з якою відповідач здійснює свої контрольні повноваження, вбачається, що норми ст.203 та інших статей гл.16 ЦК України не відносяться ані до податкового, ані до валютного, ані до іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Вказані висновки підтверджуються і ст.20 ПК України, відповідно до якої контролюючому органу не надано повноважень щодо визнання тих чи інших угод (правочинів) недійсними та/або нікчемними.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що за відсутності доказів проведення позивачем фіктивної господарської операції з ПП "ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ" та при наявності належним чином оформлених первинних документів по операції з придбання послуг у цього постачальника, висновок ДПІ у м.Херсоні про завищення позивачем податкового кредиту та витрат за такою операцією є протиправним, а тому податкові повідомлення-рішення від 04.03.2015 р. №№ 000672200, 000682200 підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 04.03.3015 р. № 000672200, № 000682200.

Стягнути з Державного бюджету на користь Приватного підприємства "ФІДІС" (код ЄДРПОУ 3658078) судовий збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14 квітня 2015 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 8.3.3