Справа № 820/813/15
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 квітня 2015 р. № 820/813/15

Харківський окружний адміністративний суд в особі судді Самойлової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до належного суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 21.11.2014 року, прийняте відносно нього.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, він посилається на те, що при проведенні перевірки податковим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки базуються на припущеннях і не підтверджуються об'єктивними даними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для його скасування.

Представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, згідно до вимог ст. 35 КАСУ, в судове засідання не прибув без повідомлення про причини неприбуття, надавши заперечення проти позову, в яких зазначив, що під час проведення вказаної перевірки та складанню акту перевірки фахівці відповідного податкового органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства, а прийняте за результатами перевірки рішення є законним, у зв'язку з тим, що у складеному за результатами перевірки акті були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, за що згідно до Податкового кодексу України позивачу було визначене відповідне податкове зобов'язання на підставі оскаржуваного рішення.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних осіб на підставі наявних в ній доказів у письмовому провадженні, згідно до приписів ч. 6 ст. 128 КАСУ.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що фахівцями Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області була проведена планова виїзна документальна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахуванння, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої 07.11.2014 р. був складений акт за №4601/1702/НОМЕР_1, де були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, а саме:

- п. 167.1, п. 167, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що на думку податкового органу, призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб у розмірі 32460,17 грн.

За наслідками вказаного акту перевірки 21.11.2014 року відповідачем стосовно позивача було прийняте податкове повідомлення-рішення № на загальну суму грошового зобов'язання 40575,21 грн.

Із зазначеним рішенням суб'єкта владних повноважень суд не погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав належних доказів правомірності оскаржуваного рішення, оскільки, як вбачається з наявних письмових доказів факт вказаних порушень позивачем вимог податкового законодавства не знайшов свого підтвердження при судовому розгляді та спростовуються наступним.

Так, перевіркою встановлено, що при проведенні перевірки пропозицій інтернету з надання бухгалтерських послуг встановлено, що вартість таких робіт становить не більш, ніж 1000 грн. на місяць, у зв'язку з чим, на думку податкового органу, сума вартості послуг - 202000,00 грн., наданих ТОВ "Аудиторська фірма "Модум-аудит" підлягає виключенню зі складу витрат ФОП ОСОБА_1, при цьому виключається вартість послуг в цілому, без визначення фактичної вартості послуг.

Дана обставина була покладена відповідачем в обгрунтування порушень вимог податкового законодавства, допущених позивачем при здійсненні господарської діяльності, що на думку суду є безпідставним, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до п.п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Судом встановлено, що 03 січня 2014 року між позивачем та ТОВ "Модум-аудит" укладений договір про надання послуг з бухгалтерського обслуговування.

Відповідно до пункту 6.2 договору вартість послуг встановлена у 16000,00 грн. на місяць, ціна зазначається на дату складання договору.

Пунктом 4 договору визначається, що передача оригіналів документів проводиться один раз на тиждень.

Додатковою угодою б/н до даного договору від 04 січня 2014 року, встановлено, що виконавець додатково надає замовнику аудиторські послуги. До перевірки органу ДПС надано акти виконаних робіт.

Таким чином, до перевірки позивачем були надані документи, що підтверджують документально, що він витратив на бухгалтерські послуги саме 202000,00 грн. Дані документи мають усі реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та є адміністративними витратами, в розумінні п.п. "г" п. 138.10 ст. 138 ПКУ.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПКУ від 02.12.2010 р. № 2755-УІ об'єктом оподаткування підприємницької діяльності є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця. При цьому, оскільки виручкою фізичної особи - підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та негрошовій формі, то датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (до каси) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) товарів, тобто застосовується касовий метод. До складу витрат уключаються тільки витрати, пов'язані з отриманням доходу та підтверджені відповідними документами про їх оплату.

Пунктом 77.1. ст.77 ПКУ встановлено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Податковий орган, в ході проведення перевірки визначення витрат безпосередньо пов'язаних з одержанням позивачем доходу, та документально підтверджених, які були відображені в декларації про майновий стан та доходи за 2011-2013 р.р. встановив безпідставне завищення валових витрат, оскільки до складу витрат були віднесені витрати без належного документального підтвердження, а саме: не підтверджені витрати, пов'язані з наданням послуг за договором надання бухгалтерських послуг.

Водночас, ведення бухгалтерського обліку відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" для підприємців на загальній системі не передбачено.

Вказаний закон та Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджене наказом Міністерства фінансів України від зі грудня 1999 Р- N 318 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248, (далі -П(С)БО) не розповсюджуються на фізичних осіб-підприємців.

Згідно ст. 51 ЦКУ до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

У Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та П(С)БО немає посилання на те, що ці нормативно-правові акти не розповсюджуються на фізичних осіб-підприємців, тому підприємці на загальній системі оподаткування не зобов'язані вести бухгалтерський облік, але мають на це законне право.

Порядок формування витрат підприємця ніде не описаний, а відповідно до вищезгаданої статті ЦКУ, до фізичних осіб-підприємців застосовуються нормативно-правові акти, які регулюють діяльність юридичних осіб.

У пункті 177.4 зазначено, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Витрати можуть включатися до витрат операційної діяльності лише тоді, коли будуть виконуватися вимоги пункту 138.4 ПКУ.

Згідно частини 2 пункту 6 Наказу Міндоходів України від 16.09.13 р. Р- №481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення» у графі 2 зазначено, що окрім суми коштів, отриманих за товари чи послуги у готівковій чи безготівковій формі повинна відображатися також і сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності та вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). У частині 5 все того ж пункту 6 Наказу №481 зазначається, що документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Судом встановлено, що такі первинні документи були надані позивачем до перевірки та долучені до матеріалів справи, а Книга доходів та витрат фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заповнена у відповідності до вимог діючого законодавства.

При цьому, незважаючи на той факт, що ведення бухгалтерського обліку для підприємців не обов'язкове, позивач має первинні документи, які можна вважати такими і в розумінні Наказу Міндоходів України від 16.09.13 р. Р- №481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення» і в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій чи не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності.

Відповідно пункту 14.1.27 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод - у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 1774 Податкового кодексу України, приватний підприємець на загальній системі має право зменшувати свій загальний оподатковуваний дохід тільки на суму документально підтверджених витрат, які відносяться до витрат операційної діяльності згідно Розділу III Податкового кодексу України.

До витрат операційної діяльності належать витрати, перелічені у пунктах 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктах 138.10.2 - 138.10.4 пункті 138.10, пункті 138.11 Податкового кодексу України.

Як вже судом зазначалося, відповідно ст. 51 Цивільного Кодексу України: до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Тобто, для підприємців на загальній системі оподаткування слід користуватися тими самими нормативними актами, що і для юридичних осіб.

Частиною 6 ст. 3 Закону України "Про аудиторську діяльність", аудитори (аудиторські фірми) можуть надавати інші аудиторські послуги, пов'язані з їх професійною діяльністю, зокрема, по веденню та відновленню бухгалтерського обліку, у формі консультацій з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності, експертизи і оцінки стану фінансово-господарської діяльності та інших видів економіко-правового забезпечення господарської діяльності суб'єктів господарювання. Тобто, законодавством, яким керуються у своєї діяльності аудиторські фірми прямо передбачено надання аудиторських послуг із ведення, відновлення бухгалтерського обліку, економіко правового забезпечення діяльності контрагента та інших аудиторських послуг.

У відповідності до п. 4.4 договору про надання послуг з бухгалтерського обслуговування від 03 січня 2013 року прийом-передача оригіналів документів замовника (позивача по справі), необхідних для виконання завдання, здійснюються щонеділі. Такі передачі документів відбувалися регулярно за час виконання договору. Копії актів приймання-передачі документів були надані суду в якості доказів того, що в рамках виконання договору про бухгалтерське обслуговування передавалися господарські договори, видаткові та податкові накладні та інші документи, пов'язані із діяльністю ФОП ОСОБА_1 За результатами виконаних послуг щоквартально складалися акти виконаних робіт, що були підписані сторонами договору.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пункт 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України, передбачає, що "первинні документи" - це письмові свідоцтва, які фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

До того ж, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено перелік обов'язкових реквізитів первинних бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитами є: назва документу; дата та місце складання документу; назва підприємства, від імені якого складений документ; зміст та об'єм господарської операції; одиниця виміру господарської операції; посада осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильності її оформлення; особистий підпис або інші дані, які дозволяють ідентифікувати особу, яка бере участь у здійсненні господарської операції.

Так, усі документи, складені позивачем на виконання договору про надання послуг з бухгалтерського обслуговування від 03 січня 2013 року, тому числі акти прийому-передачі оригіналів документів та акти виконаних робіт відповідають вимогам вищенаведених норм діючого законодавства.

А від так, суд не може погодитися, що оскаржуване рішення є законним та обгрунтованим.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідна сторона не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржуване рішення, як суб'єкта владних повноважень, є неправомірним, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 94 КАСУ позивачу підлягають поверненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 128, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 21.11.2014 року, прийняте щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ: НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Самойлова В.В.