Справа № 2а-1870/1716/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/9991/59328/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Суми на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.05.2011 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2011 у справі № 2а-1870/1716/11

за позовом Приватного виробничого підприємства "Валео +"

до Державної податкової інспекції у м. Суми

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Підприємство звернулось до суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень:

від 09.03.2011 №/0/17313 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 221 515,61 грн. та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 55 378,90грн.;

від 09.03.2011 №/0/17255 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 171 528,00 грн.;

від 09.03.2011 №/0/17329 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на суму 3 118,00 грн. та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 780,00 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 25.05.2011 позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 09.03.2011 №000332312/0/17313 в частині донарахування податку на прибуток в сумі 7 105,50 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 1776,38 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2011 рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні позову та прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі Державна податкова інспекція, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги та заперечення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для визначення позивачу податкових зобов'язань згідно оспорюваних податкових повідомлень - рішень слугував висновок фахівців контролюючого органу, викладений у акті перевірки від 15.02.2011 про проведення планової виїзної перевірки Підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 30.09.2010, щодо порушення Підприємством п. 32 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.7.1., пп. 7.7.2, пп. 7.7.7, п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", внаслідок чого занижено податкові зобов'язання з податку на прибуток та ПДВ за вказаний період. Такі порушення полягали у формуванні платником податків валових витрат та податкового кредиту за наслідками операцій із придбання товарів (послуг) на підставі укладених договорів із рядом контрагентів, які, на думку податкового органу, є безтоварними, не підтверджені первинними документами та укладені без мети настання реальних наслідків.

Розв'язуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що первинні бухгалтерські та податкові документи, які були складені та підписані між ПВП "Валео+" та контрагентом ПП "Компанія "Влада-С", є недостовірними, оскільки виписані без наміру створити реальні правові наслідки в рамках господарської діяльності.

Натомість судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судом на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, та іншим обставинам, що спростовують позицію державного податкового органу про недостовірність даних податкового обліку платника податків. Зокрема, судом досліджено первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку та податкового обліку, встановлено реальність виконання господарських операцій між позивачем та контрагентами, подальше використання позивачем придбаних товарів у власній господарській діяльності (реалізація товару іншим господарюючим суб'єктам), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями належно оформлених, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88, первинних документів (договори, додаткова угода, видаткові та податкові накладні, акти взаємозаліку).

Суд апеляційної інстанції також цілком правомірно зазначив, що посилання контролюючого органу на відсутність транспортних документів, як на підставу безтоварності проведених господарських операцій, є безпідставним, оскільки, по-перше, транспортування здійснювалось не позивачем, а контрагентом - постачальником, а по-друге, товарно-транспортні накладні є доказом лише факту перевезення, натомість факт передання товару позивачеві та відповідно, набуття права власності на нього підтверджується наявними в матеріалах справи належно оформленими видатковими накладними.

Крім того, посилання відповідача на відсутність у суб'єкта господарювання (контрагента) достатніх матеріальних та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності не має своїм наслідком визнання укладених таким суб'єктом правочинів безтоварними чи слугувати доказом наявності у останнього такої мети як порушення норм законодавства у сфері оподаткування.

З урахуванням вищезазначеного, а також з урахуванням наявних у платника податків первинних документів, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, та фактичного руху активів в межах господарської діяльності платника податків, суд касаційної інстанції приходить до висновку про правомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту на підставі вимог ст. 5 Закону "Про оподаткування прибутку підприємства" та ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

За таких обставин переглянуте судове рішення апеляційної інстанції у справі відповідає приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Суми відхилити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2011 у справі № 2а-1870/1716/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко