Справа № 815/165/15
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/165/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Гусева О.Г.,

суддів: Харченко Ю.В., Єфіменко К.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про визнання незаконною та скасування постанови № 44098602 від 14.10.2014 року про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про визнання незаконною та скасування постанови № 44098602 від 14.10.2014 року про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України №769-о від 02.04.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Львівської митниці Міндоходів за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці Міндоходів з 07.04.2014 року.

На вказану постанову 14.07.2014 року виданий виконавчий лист №815/2719/14.

14.10.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Юхименко О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Підставою для закриття виконавчого провадження слугував лист державної фіскальної служби України від 03.10.2014 року яким повідомлено про виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, що підтверджується наказом Державної фіскальної служби України від 01.10.2014 року №720-о "Про скасування наказу", та вказаним наказом ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Львівської митниці Міндоходів з 07.04.2014 року.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014 року апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Львівської митниці Державної фіскальної служби України - залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2014 року - без змін.

Так, позивач зазначає, що лише у ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції відбулася заміна первісних відповідачів, Державної фіскальної служби України (правонаступника Міністерства доходів і зборів України) та Львівської митниці Державної фіскальної служби України (правонаступника Львівської митниці Міндоходів), а провадження по справі закрили з підстав поновлення на посаді начальника Львівської митниці Міндоходів, що не відповідає фактичним обставинам.

02.12.2012 року, відповідно до положень ст.82 Закону України „Про виконавче провадження", позивач звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України, зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. з вимогами: cкасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. від 14.10.2014 року про закінчення виконавчого провадження №44098602; зобов'язати державного виконавця провести заміну сторін (боржників) в виконавчому провадженні шляхом звернення з відповідним поданням до Одеського окружного адміністративного суду; зобов'язати державного виконавця завершити виконання виконавчих дій фактичним допущення позивача до виконання обов'язків начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України.

27.12.2014 року ОСОБА_1 отримав два листа від в.о. начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України, якими в задоволенні скарги позивача відмовлено, хоча в тексті листа-відповіді від 17.12.2014 року зазначено, що Державна фіскальна служба України є правонаступником Міністерства доходів і зборів України. Відтак, позивач вважає, що мала відбутись заміна сторін (боржників) у виконавчому провадженні, для чого необхідно було скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, але в.о. начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України проявив неправомірну бездіяльність, в порушення приписів ст.82 Закону України „Про виконавче провадження", за результатами розгляду моєї скарги постанову про її задоволення чи відмову в задоволені не виніс та не скасував незаконну постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. від 14.10.2014 року про закінчення провадження №44098602.

З підстав, викладених вище, позивач вважає незаконною зазначену постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, що зумовило ОСОБА_3 звернутись до суду, оскільки судове рішення про поновлення позивача на посаді не виконано та позивач не має можливості приступити до виконання обов'язків начальника Львівської митниці.

Разом з адміністративним позовом позивач просив поновити строк звернення до адміністративного суду, як такий що пропущено з поважних причин.

Враховуючи обставин, які досліджено та з'ясовано під час розгляду справи колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 з поважних причин пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Представник позивача заявлені позовні вимоги позивача підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до положень ч. 4 ст. 122, ч.6 ст.128 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, на виконання Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2014 року, яким визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України №769-0 від 02.04.2014 року про звільнення ОСОБА_1 07.04.2014 року з посади начальника Львівської митниці за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України та поновлено позивача на посаді Львівської митниці Міндоходів з вказаної посади, позивачу - ОСОБА_1 судом 14.07.2014 року був виданий виконавчий лист щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці Міндоходів з 07.04.2014 року.

Судом встановлено, що Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, за наслідками розгляду виконавчого листа №815/2719/14, виданого Одеським окружним адміністративним судом 14.07.2014 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці Міндоходів з 07.04.2014 року, винесено Постанову від 21.07.2014 року №44098602 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №815/2719/14 .

Постановою державного виконавця від 14.10.2014 року виконавче провадження ВП №44098602 закінчено на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження".

Згідно матеріалів справи, 02.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №44098602, зобов'язання державного виконавця провести заміну сторін (боржників) в виконавчому провадженні шляхом звернення з відповідним поданням до Одеського окружного адміністративного суду, зобов'язання державного виконавця завершити виконання виконавчих дій фактичним допущенням позивача до виконання обов'язків начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду вказаної скарги позивача - ОСОБА_1 від 02.12.2014, відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України повідомлено позивача про те, що Постановою від 21.07.2014 року №44098602 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №815/2719/14 від 14.07.2014 року. Вимогою державного виконавця від 21.07.2014 року та 29.09.2014 року зобов'язано боржника виконати в повному обсязі рішення суду та негайно надати до відділу інформацію про виконання виконавчого документа.

Постановою від 19.08.2014 року державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 89 Закону України „Про виконавче провадження" накладено штраф у розмірі 680, 00 грн. за невиконання у встановлений строк рішення про поновлення на роботі.

Державною фіскальною службою України листом від 03.10.2014 року 4297/5/99-99-04-03-02-16 за підписом Голови ОСОБА_4 повідомлено відділ про виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, що підтверджується наказом від 01.10.2014 року №720-о „Про скасування наказу". Даним наказом ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Львівської митниці Міндоходів з 07.04.2014 року.

Також, з вказаної відповіді відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України зазначено, що Державна фіскальна служба є правонаступником Міністерства доходів і зборів України.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 визнання незаконною та скасування постанови № 44098602 від 14.10.2014 року про закінчення виконавчого провадження, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. № 2453-VI (зі змінами та доповненнями) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999року №606-XIV (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону України "Про виконавче провадження", якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби, або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Згідно п.5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно п.1 ст. 6 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №236 затверджено Положення про Державну фіскальну службу України та встановлено, що до прийняття законодавчих та інших нормативно-правових актів: забезпечення діяльності Державної фіскальної служби у 2014 році здійснюватиметься в межах видатків, передбачених Міністерству доходів і зборів.

Згідно наказу Державної фіскальної служби України від 01.10.2014 року №720-0 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці Міндоходів з 07.04.2014, вбачається, що саме Державною фіскальною службою України винесено вказаний наказ. Однак, державний виконавець підійшов до виконання своїх обов'язків формально, не з'ясовував всіх обставин, а саме, відносно проведення реорганізації Міністерства доходів і зборів на ДФС України, та в разі потреби не звернувся до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником , у зв'язку з чим, рішення суду не було виконано в повному обсязі.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, а його виконання здійснюють державні виконавці.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про визнання незаконною та скасування постанови № 44098602 від 14.10.2014 року про закінчення виконавчого провадження підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 86, 102, 128, 159-163, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити строк звернення до адміністративного суду, як такий що пропущено з поважних причин.

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про визнання незаконною та скасування постанови № 44098602 від 14.10.2014 року про закінчення виконавчого провадження.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. від 14.10.2014 року про закінчення виконавчого провадження №44098602.

Стягнути з Державної виконавчої служби України судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі - 73 грн. 08 коп.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту.

Головуючий суддя О.Г. Гусев

Суддя /підпис/ Ю.В. Харченко

Суддя /підпис/ К.С. Єфіменко