Справа № 286/8737/14-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Смиковська Л.О.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"07" квітня 2015 р. Справа № 286/8737/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від "19" грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про зобов'язання провести нарахування та виплату коштів ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов'язати управління праці і соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації провести донарахування та виплату за період з 1 січня 2014 року по 30 листопада 2014 року їй щомісячної допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбаченої ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 40 % мінімальної заробітної плати, зобов'язати відповідача виконати постанову негайно та подати звіт про виконання судового рішення, стягнути на її користь судовий збір, мотивуючи тим, що вона проживає в м. Овруч Житомирської області. Їй виплачувалась компенсація, що встановлена в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, що призвело до порушення її прав.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 19.12.2014 р. позов задоволено частково.

Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації провести за період з 1 червня 2014 року по 2 серпня 2014 року донарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства ОСОБА_3 та її дітям ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідності до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру 40% від мінімальної заробітної плати встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно кожному.

Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації виконати постанову негайно у межах суми платежу за один місяць та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 73,08 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову змінити та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач не погоджується з рішенням суду щодо частково задоволення її позову в частині зменшення періоду. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, позивач зазначає, що позови українських громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, задовольняються у відповідності до п.1 ст.6 Віденської Конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду. На думку позивача, вона не пропустила строків звернення до суду за захистом свої прав та інтересів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області як особа, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії (а.сп.7), проживає на території зони гарантованого добровільного відселення.

Неповнолітні діти позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 є дтьми, які потерпіливід Чорнобильської катастрофи (а.с.7).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені в Законі № 796-XII.

Згідно із ст. 37 Закону № 796-XII громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах: у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Позивачу та її неповнолітнім дітям, всупереч зазначеної норми, щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства виплачено у меншому розмірі (довідка - а.сп.4).

Розрахунок виплат позивачу, передбачених ст.37 Закону, визначався згідно постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначеними постановами, всупереч вимогам Закону, який встановлює розмір доплати як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати або пенсії, визначеної Законом на час здійснення виплати, установлено конкретні розміри таких доплат в твердій грошовій сумі.

03 серпня 2014 року набули чинності зміни до Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №719-VII згідно яких норми і положення ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Разом із цим, такі обмеження в період з 01 січня 2014 року до 02 серпня 2014 року Законом України "Про Державний бюджет на 2014 рік" не передбачалися.

Відтак, у вказаний період є чинними і підлягають застосуванню приписи ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства застосуванню підлягає саме ст.37 Закону № 796-XII, а не постанови КМ України, які істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Відтак, суд першої інстанції дослідив представлені докази, надав їм належну правову оцінку, з'ясував обставини, що мають значення для вирішення справи та зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову.

З приводу вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати таке.

В позовній заяві ОСОБА_3 просила суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй та її дитині щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014р. по 30.11.2014р.

Відповідно до ухвали Овруцького районного суду від 12.12.2014р. позовні вимоги за період з 01.01.2014р. по 31.05.2014р. залишено без розгляду.

Вказана ухвала позивачем не оскаржувалась (в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про протилежне).

Як визначено, ч.1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановленню істини у конкретній адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спірні виплати є регулярними, тобто про своє порушене право позивач мала знати при отриманні нею щомісячної грошової допомоги.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення позову без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Тобто, внаслідок пропущення строків звернення до адміністративного суду для позивача наступають негативні юридичні наслідки.

ОСОБА_3, отримуючи щомісячну допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у значно менших розмірах, мала можливість дізнатися про порушення своїх прав та звернутися до суду за їх захистом у строки визначені ст. 99 КАС України.

Щодо доводів позивача, що при звернені до адміністративного суду з вказаним позовом повинні застосовуватися строки, передбачені Віденською конвенцією про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, а саме: право на відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, складає тридцять років від дня ядерного інциденту, то колегія суддів вважає вказані доводи помилковими.

Актом спеціального законодавства, дія якого спрямована на реалізацію конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення України та встановлює відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, є Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Абзацом третім частини другої статті 1 цього Закону передбачено, що державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується, зокрема, на принципі соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 70 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплено право громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, захищати у відповідних державних, судових органах свої законні інтереси та інтереси своїх дітей. При цьому зазначеним Законом строк звернення до суду з адміністративним позовом не встановлено.

Відтак, у спірних правовідносинах повинні бути застосовані строки, передбачені ст. 99 КАС України.

Окрім того, статтею VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, ратифікованою Законом України від 12 липня 1996 року № 334/96-ВР, передбачено, що права на відшкодування за цією Конвенцією втрачають силу, якщо позов не подано на протязі десяти років з дня ядерного інциденту. Конвенція передбачає відповідальність та відшкодування за заподіяний ядерний інцидент з боку оператора - особи, призначеної або визнаної відповідальною державою в якості оператора ядерної установки.

Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області жодним чином не відповідає критеріям оператора ядерної установки, встановленим Віденською конвенцією про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, її застосування у цій справі є неможливим.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Овруцького районного суду Житомирської області від "19" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11100

3- відповідачу/відповідачам: Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області вул. Леніна, 17,м.Овруч,Овруцький район, Житомирська область,11100

- ,