Справа № 804/1536/15
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2015 р. Справа № 804/1536/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
при секретарі судового засідання Василенко К.Е.
представника позивача Лебеденко С.В.
представника відповідача Дерець Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Керамет» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання дій протиправними та скасування карток відмови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Керамет» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби щодо прийняття рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за декларацією форми МД-2 №11001000/2014/008816;
- визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби щодо прийняття рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за декларацією форми МД-2 №11001000/2015/000078;
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що при ввезенні на митну територію України обладнання з тимчасово окупованої території України (Крим), відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», не повинно було сплачувати податки та митні платежі.
Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивач не надав достатніх документів, які б дозволили контролюючому органу застосувати пільгові вимоги у відповідності до Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Також, зазначив, що позивачем не надано належних доказів щодо евакуації бізнесу з тимчасово окупованої території України, відповідно п.15.1 ст. 15 Закону України № 1636.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд в задоволені адміністративного позову відмовити.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що Приватне акціонерне товариство «КЕРАМЕТ», яке зареєстроване в Україні, (код в ЄДР - 13508852) в 2012 році у відповідності з контрактом №L0120206 від 22.08.2012 р. придбало у AT «ЖДЯС» (Чеська Республіка) обладнання - контейнерні ножиці для різки металобрухту CNS 400 К-Е. Обладнання було на законних підставах ввезене на митну територію України та випущене для вільного обігу, (що підтверджується митною декларацією 204020000/2012/012213 від 05.12.2012р.).
05.12.2012 р. зазначене обладнання було передане в оренду ТОВ «СВЗП «Кримвторкольормет» (м. Севастополь, АР Крим), що підтверджується копією договору оренди № КМУ-12/200 від 05.12.2012р.
У зв'язку з розірванням договору оренди (додаткова угода № 2 від 11.12.2014р.), зазначене обладнання було вивезено орендодавцем з тимчасово окупованої території України (м. Севастополь, Крим). Обладнання перетнуло кордон України в пункті пропуску «Каланчак» 26 грудня 2014 р. (за транзитною декларацією 508010000/2014/018656 від 26.12.2014р.), що підтверджується відміткою «Під митним контролем» Херсонської митниці на товарно-транспортній накладній № 22/12 від 22.12.2014р. та прибуло в пункт призначення - м. Дніпродзержинськ - 29 грудня 2014 р.
З метою закінчення процедури митного оформлення 05.01.2015р. вищевказане обладнання було доставлено в зону митного контролю в м. Дніпродзержинськ, та повторно подана митна декларація (11001000/2015/000078). При оформленні декларації заявник (позивач) зазначив у графі 36 «Преференції» про наявність преференцій у вигляді звільнення від сплати ПДВ та ввізного мита.
Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.4 Митного кодексу України ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України - сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Митного кодексу України, межі митної території України, є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном.
Згідно ст. 200 Митного кодексу України, після надання органом доходів і зборів дозволу на пропуск товарів через митний кордон України, власник товарів або уповноважена ним особа зобов'язані доставити товари та документи на них без будь-якої зміни їх стану у визначене органом доходів і зборів місце і забезпечити перебування їх у цьому місці до прибуття посадових осіб органу доходів і зборів, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Статтею 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" встановлено, що моментом здійснення експорту (імпорту), є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.
Як вбачається з положень глави 47 розділу XI Митного кодексу України, митний контроль здійснюється в разі ввезення товару на митну територію України (фактичне перетинання митного кордону) та розпочинається з моменту перетинання товаром митного кордону України. Товар, що перебуває під митним контролем, є фактично ввезеним на митну територію України, тобто таким, що перетнув митний кордон. Факт і дату такого перетину посвідчує штамп "Під митним контролем" на товарно-супровідних документах з відповідною датою.
У відповідності до п. 20 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України, митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури. Тобто, МД є документом, що підтверджує права особи на розміщення товарів у заявленому митному режимі. Отже, дата оформлення ВМД - це дата випуску товару у заявлений митний режим, а не дата фактичного перетину митного кордону і, як наслідок, не дата імпорту товару.
Так, пунктом 1 розділу "Справи у спорах з приводу реалізації публічної фінансової політики" висновків Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України, за I півріччя 2012 р., закріплено, що моментом вчинення імпортної операції, зокрема, моментом поставки товару за такою операцією, для цілей застосування статей 2, 4 Закону України від 23 вересня 1994 р. № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (чинного на час виникнення спірних правовідносин), є момент фактичного перетину імпортованим товаром митного кордону України (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі № 21-412а11).
Таким чином, можна дійти висновку, що перебування товарів під митним контролем неможливе без їх фактичного ввезення в Україну, і при цьому, первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України. Аналіз зазначених вище норм, дає підстави стверджувати, що проставляння відмітки «під митним контролем» 26.12.2014р. на товаротранспортній накладній підтверджує ввезення товару в Україну саме цієї дати.
Також, суд зазначає, що ані перевізником, ані декларантом не порушено строків транзитних перевезень та доставки товарів та документів в зону митного контролю, визначених ст.ст. 95, 200 Митного кодексу України, які для автомобільного транспорту становлять 10 днів.
Як встановлено під час розгляду справи, товар перетнув межі державного кордону 26.12.2014р., до зони митного контролю прибув 05.01.2015p., тобто, термін транзитного переміщення склав 10 днів. Тому, доводи представника відповідача, що позивач нібито не мав наміру доставити товар в зону митного контролю, а також, твердження про порушення ст. 95 Митного кодексу України, є хибними та необґрунтованими.
Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 року №1636-VІІ (далі-Закон № 1636), запроваджено вільну економічну зону «Крим», функціонування якої, на період тимчасової окупації здійснюється з урахуванням особливостей, визначених розділом ІІ «Перехідні положення» Закону.
Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону № 1636 на території ВЕЗ «Крим» не справляються загальнодержавні податки та збори, визначені статтею 9 Податкового кодексу України, та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, передбачений Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з п.п.9.1.3. п.9.1. ст.9 Податкового кодексу України, до загальнодержавних податків та зборів віднесений податок на додану вартість.
В силу п.6.4. ст.6 Закону № 1636 - товари, що були вироблені, достатньо перероблені або ввезені на митну територію України та випущені для вільного обігу на тимчасово окупованій території України до набрання чинності Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вважаються товарами українського походження, які вільно переміщуються на іншу територію України без застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності до 1 січня 2014 року.
Підпунктом 14.1.61 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлює, що до заходів нетарифного регулювання відносяться:
- ліцензування і квотування зовнішньоекономічних операцій;
- застосування спеціальних заходів щодо імпорту товарів в Україну;
- процедура реєстрації зовнішньоекономічних контрактів;
- процедура видачі ліцензій на право імпорту, експорту - спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;
- дозвільна система служби експортного контролю;
- сертифікація товарів, що ввозяться в Україну;
- дозвільна система органів державної влади, що здійснюють санітарно-епідеміологічний, ветеринарний, фітосанітарний, екологічний та інші види контролю;
- реєстрація лікарських засобів, виробів медичного призначення, імунобіологічних препаратів, харчових добавок;
- застосування державного пробірного контролю.
Відповідно до ст. 130 Митного кодексу України, вільна митна зона - це митний режим, відповідно до якого, іноземні товари ввозяться на територію вільної митної зони та вивозяться з цієї території за межі митної території України із звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, а українські товари ввозяться на територію вільної митної зони із оподаткуванням митними платежами та застосуванням заходів нетарифного регулювання.
До митних платежів (п.27 ст. 4 Митного кодексу України), відносяться:
б)акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції);
в)податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).
Підпунктом 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України передбачено, що операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі вільної митної зони, звільняються від сплати ПДВ.
Системний аналіз наведених норм свідчить, що заходи тарифного регулювання - це заходи, що мають суто економічний характер, та регулюють зовнішньоекономічну діяльність саме за допомогою ставок митних платежів, зокрема ПДВ. Отже, в розумінні п.6.4 ст.6 Закону №1636 операції із ввезення товарів з території ВЕЗ «Крим» на іншу територію України, звільнятимуться і від сплати ПДВ, і від сплати мита.
Зазначеним спростовується твердження представника відповідача щодо можливості зазначення в МД преференції у вигляді звільнення від ПДВ тільки у випадку евакуації бізнесу, відповідно до п. 15.1 ст. 15 Закону № 1636.
Представник відповідача, із посиланням на п.6.6 ст. 6 Закону № 1636 вважає, що для звільнення спірної операції від сплати мита, на зазначене обладнання мав бути складений сертифікат походження з України, суд вважає такі доводи хибними.
Частиною 9 ст. 36 Митного кодексу України встановлює, що особливості визначення країни походження товару, що ввозиться з територій спеціальних (вільних) економічних зон, розташованих на території України, встановлюються законом. Тобто, порядок визначення країни походження та випадків надання сертифікату визначаться саме положеннями Закону № 1636.
Стаття 6 Закону № 1636, встановлює особливості поставки товарів на (з) території вільної економічної зони «Крим». При цьому, саме пункт 6.4 цієї статті передбачає підставу звільнення операції з переміщення товарів від застосування усіх заходів тарифного і нетарифного регулювання, а саме - ввезення товару на іншу територію України до 01.01.2015р. Тобто, законодавець, розуміючи потреби суб'єктів господарювання, надав відповідні преференції у вигляді звільнення від усіх заходів тарифного і нетарифного регулювання з метою вивезення товарів з окупованої території.
Суд вважає, що відповідно до п. 4.1.4. п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, встановлюється презумпція правомірності рішень платника податків в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення на користь як платника податків так і контролюючого органу.
Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Вирішуючи питання щодо судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
У зв'язку з чим, присудити з державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Керамет» судовий збір в сумі 73,08 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково.
З огляду на вищевикладене, відповідачем не надано жодного належного та припустимого доказу стосовно того, що його дії під час митного оформлення товару були правомірними, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Керамет» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання дій протиправними та скасування карток відмови - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби щодо прийняття рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за декларацією форми МД-2 № 11001000/2014/008816.
Визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби щодо прийняття рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за декларацією форми МД-2 № 11001000/2015/000078.
Присудити з державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Керамет» судовий збір в сумі 73,08 грн.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Постанова не набрала законної сили 30.03.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді І.О. Лозицька І.О. Лозицька Ф.В. Рагімов