Справа № 811/1441/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2015 рокусправа № П/811/1441/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року

у адміністративній справі № П/811/1441/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року задоволено адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, та скасовано податкові повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Кіровоградській області № та № від 27 листопада 2013 року, якими позивачу збільшено суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 30588,23 грн. (основного платежу - 20392,15 грн., штрафних фінансових санкцій - 10196,08 грн.), та № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 26000,10 грн. (основного платежу - 16797,64 грн., штрафних фінансових санкцій - 8398,82 грн.), а з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 присуджено витрати в розмірі 182,70 грн.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем по справі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками перевіряючих осіб, які зроблено в Акті перевірки та які на думку ОДПІ, свідчать про те, що позивачем сплачувалися кошти без мети реального настання правових наслідків за укладеним правочином між позивачем та ТОВ "Торговий будинок "Домен", а з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані у цій справі податкові повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 30588,23 грн., та № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 26000,10 грн. (а.с.26, 27) були прийняті на підставі акту документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства перевірки № 255/11-23-17-01/НОМЕР_3 від 20.11.2013 року (а.с.11-25) по взаємовідносинах позивача з ПП "Агропродовольчий будівельний сервіс" за період з 01.06.2012 року по 30.06.2012 року, за висновками якого в перевіряє мий період позивачем були порушені приписи: - п.177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого йому донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2012 рік в сумі 17333,40 грн.; та - п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодекс України, внаслідок чого позивачу донараховано податок на додану вартість за червень 2012 року в сумі 20392,16 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду не встановлено підстав, визначених Податковим кодексом України, які б виключали право позивача на формування податкових зобов'язань та податкового кредиту у перевіряємий період за наслідками господарських операцій із ПП "Агропродовольчий будівельний сервіс".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу

У відповідності до п. 198.2. ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому, згідно п.198.6. ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

За змістом п.177.2 п.177.4 ст.177 ПК України - однією з необхідних умов для віднесення витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей до валових витрат, є наявність первинних документів, які підтверджують факт отримання доходу, який виник у зв'язку з подальшою реалізацією товарно-матеріальних цінностей.

В основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень покладені висновки інших органів державної податкової служби про неможливість проведення зустрічної звірки діяльності контрагента позивача, в силу чого відповідач вважає вчинені правочини нікчемними у зв'язку з відсутністю можливості здійснювати реальну господарську діяльність контрагентом позивача - ПП "Агропродовольчий будівельний сервіс".

Судовим розглядом встановлено, що згідно з договором що між фізичної особи-підприємства ОСОБА_1 та ПП "Агропродовольчий будівельний сервіс" № 7/2012-М від 01.02.2012 р. позивач купував ваучери і стартові пакети (а.с.28-30).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій по вказаному договору, позивачем надано копії податкових (а.с.37-43) та видаткових накладних (а.с.32-36), а також копії платіжних доручень (а.с.44-46).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність формування позивачем валових витрат у спірному періоді фінансово-господарських операціях, та про наявність у позивача права віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплаченої у складі вартості товарів по дании взаємовідносинах.

Колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи на виконання вищезазначеного договору за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, і підстав, визначених Податковим кодексом України, які б виключали право позивача на формування податкових зобов'язань та кредиту за їх наслідком, в даному випадку, не вбачається.

Таким чином, позивач на законних підставах сформував податковий кредит з ПДВ, який визначив виходячи з вартості товару, придбаного з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської своєї діяльності, що підтвердив належним чином складеними первинними документами.

Посилання податкового органу на нереальність господарських операцій позивача колегією суддів не приймаються з підстав відсутності належних доказів цього факту, а отриманий відповідачем акт про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Агроподовольчий будівельний сервіс» (а.с.62-72), в якому викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків правочинів які порушують публічний характер, суперечать інтересам держави та суспільства, і вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб, не звільняє відповідача від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Крім того, висновки акту перевірки не можуть вважатись беззаперечним доказом нікчемності угод між позивачем та вказаними підприємствами, оскільки є суб'єктивною точкою зору посадових осіб податкового органу і носять лише характер припущень.

Одночасно слід вказати, що порушення позивачем вимог податкового законодавства податковий орган пов'язує виключно з недоліками, які на його думку мають місце в діяльності підприємства-контрагента.

Колегія суддів зазначає, що обмеження права сумлінного платника податку на формування податкового кредиту у зв'язку з порушенням його контрагентами порядку обліку та звітування по податкам суперечать практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподаткованої ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Таким чином, враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість судження відповідача про порушення позивачем вимог закону при обчисленні податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб від провадження господарської діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржувані у цій справі податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті на підставі хибних висновків, необґрунтованість яких доведена у ході судового розгляду справи та підтверджена матеріалами справи, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, судова колегія -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області - залишити без задоволення

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року - залишити без змін

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов