Справа № 826/2495/15
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 квітня 2015 року 15:58 № 826/2495/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Коноваловій Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державної фінансової інспекції України
до Державного підприємства "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор"
про зобов'язання виконати вимогу,
за участі представників сторін:

представників позивача - Конепуд Д.В., Волик А.В.,

представника відповідача Мельник О.В.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 08.04.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Державна фінансова інспекція України (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом державного підприємства "Український інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" (далі - відповідач).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/2495/15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2015 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 08.04.2015 представники позивача подали заяву про зменшення позовних вимог, яка була прийнята судом.

Відтак, позивачем на вирішення суду заявлені позовні вимоги про зобов'язання державне підприємство "Український інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" виконати пункти 2, 5, 6, 7, 9, 11, 12, 13, 21, 28, 30, 33, 39, 40, 45, 48 вимоги Державної фінансової інспекції України від 23.06.2014 № 06-14/763.

В судовому засіданні 08.04.2015 представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 2.21 плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на 1 квартал 2014 року було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства "Український інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" за період з 01.01.2010 по 31.01.2014, про що складено акт від 14.05.2014 року № 06-21/49 (далі - акт, т. 1, арк. 49-221).

На підставі висновків акта Держфінінспекцією України направлено на адресу відповідача вимогу від 23.06.2014 № 06-14/763 щодо усунення порушень, виявлених ревізією (далі - вимога, т. 2, арк. 25-39).

Вважаючи вищевказану вимогу такою, що не виконана державним підприємством "Український інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор", позивач звернувся з позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Положеннями Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 № 2939-ХІІ (далі - Закон № 2939-ХІІ) визначено правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, закріплено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи..

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Статтею 4 Закону № 2939-ХІІ закріплено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Основні функції органу державного фінансового контролю, яким є позивач, закріплені в статті 8 названого Закону. Так, до таких функцій віднесено, зокрема:

1) здійснює державний фінансовий контроль та контроль за:

виконанням функцій з управління об'єктами державної власності;

цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів;

цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії;

складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету;

станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів;

усуненням виявлених недоліків і порушень;

2) розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому;

3) вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб;

4) здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

На реалізацію наведених функцій статтею 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надається право, зокрема,:

- перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо);

- пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені положення Закону № 2939-ХІІ узгоджуються з приписами пункту 50 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (далі - Порядок № 550).

Згідно з пунктами 45 та 46 названого Порядку у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

У той же час, відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2939-ХІІ лише законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Як вбачається з матеріалів справи, Держфінінспекцією України направлено на адресу відповідача вимогу щодо усунення порушень, яка містить наступні спірні пункти.

Пунктом 2 вимоги Держфінінспекцією України вимагається у встановленому законодавством порядку відшкодувати збитки в сумі 30000,00 грн. за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення.

Однак, суд не може погодитись з такою позицією позивача, оскільки відповідно до додаткової угоди № 2 від 31.12.2009 до договору № 204 від 22.10.2008 вбачається, що договір діяв до 31.12.2014, а в частині зобов'язань, набутих сторонами під час дії договору, до повного виконання.

Отже, відповідач не поніс збитків в сумі 30000,00 грн., оскільки додатковою угодою № 2 від 31.12.2009 до договору № 204 від 22.10.2008 було відстрочено строк виконання робіт, про що позивачеві було достеменно відомо, оскільки підприємство звертало увагу контролюючого органу на даний факт під час подання заперечень на акт (т. 1, арк. 238).

Таким чином, суд дійшов висновку, що Держфінінспекцією України не підтверджено факт завдання державному підприємству "Український інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" збитків в сумі 30000,00 грн.

Більше того, суд звертає увагу позивача, що останнім не встановлено винних осіб, хоча вимога повинна містити вичерпну вказівку підконтрольному суб'єкту щодо вчинення дій, які відповідно до норм законодавства будуть направлені на усунення порушених вимог закону.

Пунктом 6 вимоги вимагається у встановленому законодавством порядку відшкодувати збиток у сумі 6 652,80 грн. за рахунок осіб, винних у недоотриманні доходів філією.

Пунктом 9 вимоги вимагається у встановленому законодавством порядку відшкодувати збитки в сумі 213 202,32 грн. за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення.

Відповідно до пункту 11 вимоги від відповідача вимагається у встановленому законодавством порядку відшкодувати збитки у сумі 44 576,35 грн. за рахунок осіб, винних у безпідставному нарахуванні та виплаті заробітної плати.

Відповідно до пункту 28 вимоги від відповідача вимагається у встановленому законодавством порядку відшкодувати збитки в сумі 1 847,28 грн. за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення.

Відповідно до пункту 33 вимоги від відповідача вимагається у встановленому законодавством порядку відшкодувати збитки в сумі 9 000,00 грн. за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення.

Пунктом 39 вимоги вимагається у встановленому законодавством порядку відшкодувати збитки в сумі 137987,87 грн. за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення.

Відповідно до пункту 40 вимоги від відповідача вимагається у встановленому законодавством порядку відшкодувати збитки в сумі 9 879,04 грн. за рахунок осіб, винних у недоотриманні доходу.

Пунктом 45 вимоги вимагається у встановленому законодавством порядку відшкодувати збитки в сумі 5090,00 грн. за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 48 вимоги від відповідача вимагається у встановленому законодавством порядку відшкодувати збитки в сумі 4059,20 грн. за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, у встановленому законодавством порядку.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на висновки в постановах Верховного суду України від 18.09.2014 (т. 2, арк. 161-162), від 15.04.2014 (т. 3, арк. 1-3), від 13.05.2014 (т. 3, арк. 4-5), які відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відтак, в постановах від 18.09.2014, від 15.04.2014 та від 13.05.2014 колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України дійшли висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для підконтрольного об'єкта.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Держфінінспекцією України пред'явлено вимогу «Про усунення порушень», виявлених під час ревізії, яка вказує на необхідність відшкодування збитків за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, у встановленому законодавством порядку.

В той час, як збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Однак, в матеріалах справи відсутнє рішення суду за позовом Держфінінспекції України до державного підприємства "Український інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" про відшкодування виявлених збитків, завданих державі за результатами ревізії, згідно акта від 14.05.2014 року № 06-21/49 та вимоги від 23.06.2014 № 06-14/763.

Таким чином, судом було встановлено, що позивач повинен самостійно забезпечувати відшкодування збитків, завданих державі чи об'єкту контролю шляхом подання позову до суду.

Отже, Держфінінспекцією України протиправно вимагається від державного підприємства "Український інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" відшкодувати збитки за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, оскільки у встановленому законодавством порядку право на відшкодування збитків у судовому порядку надано органу державного фінансового контролю.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що останній в своїй вимозі повинен був чітко визначити, які саме дії має вчинити відповідач, а не ставити загальну вимогу щодо виконання пунктів вимог, які є обов'язковими до виконання, але не містять посилань на вчинення конкретних дій конкретними особами та спосіб вчинення цих дій.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем пред'явлені вимоги, які не містять визначення конкретних осіб, до яких вимога має бути заявлена, відсутні посилання на конкретні дії, які повинні бути здійсненні, тобто обраний невірний спосіб захисту порушеного права, а тому підстав для їх задоволення немає.

Аналогічний висновок викладений в постанові Вищого адміністративного суду України від 10.04.2014 К/800/23521/13 (по справі 2а/2470/1807/12).

Відповідно до пункту 5 вимоги від відповідача вимагається внести зміни до актів виконаних робіт та здійснити відповідні коригування у бухгалтерському обліку на суму заниження вартості робіт. Повернути до державного бюджету матеріальну шкоду (збиток) в сумі 12 431,76 гривень. В іншому випадку відшкодувати збиток за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 7 вимоги від відповідача вимагається внести зміни до актів виконаних робіт та здійснити відповідні коригування у бухгалтерському обліку на суму заниження вартості робіт. Повернути до міського бюджету матеріальну шкоду (збиток) в сумі 13 997,14 гривень. В іншому випадку відшкодувати збиток за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 12 вимоги вимагається внести зміни до актів виконаних робіт та здійснити відповідні коригування у бухгалтерському обліку на суму заниження вартості робіт. Провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення матеріальної шкоди (збитку) в сумі 167 659,31 грн. з ТОВ Компанія «Геомаркетпроект». В іншому випадку відшкодувати збиток за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 13 вимоги від відповідача вимагається внести зміни до актів виконаних робіт та здійснити відповідні коригування у бухгалтерському обліку на суму заниження вартості робіт. Провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення матеріальної шкоди (збитку) в сумі 45 860,57 грн. з ПП «Лотос». В іншому випадку відшкодувати збиток за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 21 вимоги вимагається внести зміни до актів виконаних робіт та здійснити відповідні коригування у бухгалтерському обліку на суму заниження вартості робіт. Провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення матеріальної шкоди (збитку) в сумі 66 402,00 грн. з ТОВ «Укрдизайнгруп». В іншому випадку відшкодувати збиток за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 30 вимоги вимагається внести зміни до актів виконаних робіт та здійснити відповідні коригування у бухгалтерському обліку на суму заниження вартості робіт. Провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення матеріальної шкоди (збитку) з малого підприємства «Тілігул» у сумі 44 284,72 грн. В іншому випадку відшкодувати збиток за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, у встановленому законодавством порядку.

Однак, суд не погоджується з такими вимогами позивача, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

В той же час, ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України закріплено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, з аналізу норм цивільного законодавства вбачається, що зміни за договірними зобов'язаннями можуть вчинятися лише за згодою сторін.

Як підтверджується матеріалами справи, державне підприємство "Український інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" направляло листи з проханням погодити додаткові угоди по відкоригованим кошторисам (т. 2 арк. 78; 88-96, 102-103).

Крім того, відповідачем надано накази по особовому складу щодо звільнення працівників (т. 2, арк. 79-81, 109), з урахуванням яких підприємство не має можливостей притягнути до відповідальності винних осіб.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач не може самостійно внести зміни до актів виконаних робіт та здійснити відповідні коригування у бухгалтерському обліку, оскільки на свої листи з проханням погодити додаткові угоди по відкоригованим кошторисам (т. 2 арк. 78; 88-96, 102-103) не отримувало відповіді від контрагентів, в той час коригування та внесення змін до договорів та первинних документів на їх виконання можливе лише в двосторонньому порядку.

Крім того, із наданих відповідачем наказів по особовому складу щодо звільнення працівників (т. 2, арк. 79-81, 109) встановлено, що підприємство не може відшкодувати збиток за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, оскільки дані особи вже не перебувають у трудових відносинах з державним підприємством "Український інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор".

Таким чином, виконати такі вимоги з урахуванням наведених обставин неможливо, оскільки зміни до актів виконаних робіт можливо внести лише в двосторонньому порядку, що, в подальшому, обумовлює можливість щодо здійснення відповідних коригувань у бухгалтерському обліку.

В той же час, підприємство не має можливості відшкодувати збиток за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, оскільки такі особи вже не працюють на підприємстві.

Крім цього, позивач згідно вищевикладених висновків Верховного Суду України повинен самостійно звертатись з позовами про відшкодування шкоди або збитків, завданих на його думку державі, а не шляхом зобов'язання відповідача виконати неконкретизовану вимогу.

Відтак, позовні вимоги Державної фінансової інспекції України є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позову Державної фінансової інспекції України повністю.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо постанова не оскаржена в апеляційному порядку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Клочкова

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14 квітня 2015 року.