Справа № 361/534/13-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2015р. К/800/66059/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року по справі № 361/534/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Богуславського районного відділу (з обслуговування Богуславського

району та міста Богуслав) Головного управління Міністерства внутрішніх

справ України в Київській області (далі - Богуславський РВ ГУ МВС

України), Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та

Броварському районі Київської області (далі - Управління)

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання неправомірними дій Богуславського РВ ГУ МВС України щодо надання довідок про заробітну плату від 13 січня 2014 року № 200 про заробітну плату за роботу у третій зоні небезпечності та від 10 січня 2014 року № 158 за роботу в м. Прип'ять з 27 квітня 1986 року по 2 травня 1986 року, зобов'язання Богуславського РВ ГУ МВС України на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс, постанови Ради Міністрів УРСР і Української Ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7 включити в довідку про заробітну плату за період з 27 квітня 1986 року по 2 травня 1986 року одноразову грошову винагороду в розмірі 500 крб., заробітну плату в розмірі 133,50 крб., добові в розмірі 3,50 крб., а також надати довідку з урахуванням зазначених виплат; зобов'язання Управління здійснити перерахунок пенсії з урахуванням відомостей про заробітну плату під час виконання позивачем службових обов'язків у третій зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип'ять по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС за період з 27 квітня 1986 року по 2 травня 1986 року одноразову грошову винагороду в розмірі 500 крб., заробітну плату в розмірі 135 крб. з урахуванням коефіцієнта 5 та добові в розмірі 3,50 крб. та здійснити відповідні виплати.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Богуславського РВ ГУ МВС України щодо надання ОСОБА_4 довідки про заробітну плату за роботу у третій зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період з 27 квітня 1986 року по 2 травня 1986 року за № 200 від 13 січня 2014 року без включення одноразової грошової допомоги в розмірі 500 крб., заробітної плати в розмірі 135 крб. з урахуванням коефіцієнта 5 і добових у розмірі 3,50 крб. та зобов'язано включити у довідку про заробітну плату позивача за період з 27 квітня 1986 року по 2 травня 1986 року одноразову грошову винагороду в розмірі 500 крб., заробітну плату в розмірі 135 крб. з урахуванням коефіцієнта 5 та добові у розмірі 3,50 крб. і надати довідку з урахуванням зазначених виплат.

Зобов'язано Управління здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 з урахуванням вищезазначених відомостей про заробітну плату під час виконання ним обов'язків у третій зоні відчуження м. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період з 27 квітня 1986 року по 2 травня 1986 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2014 року.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 1, інвалідом 2 групи з захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи та перебуває на обліку в Управлінні (а.с.6,7).

Довідкою від 18 грудня 1990 року підтверджено, що позивач брав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та має право на пільги, визначені постановою РМ СРСР і ЗЦРПС від 31 березня 1990 року № 325 (а.с.29).

Богуславським РВ ГУ МВС України 13 січня 2014 року ОСОБА_4 видано довідку № 200 згідно якої позивачу за роботу у м. Прип'ять з 27 квітня 1986 року по 2 травня 1986 року на посаді міліціонера-водія встановлено посадовий оклад у розмірі 135 грн. з урахуванням коефіцієнта 5 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (а.с.9).

Також, Богуславським РВ ГУ МВС України повідомлено, що в довідку від 15 грудня 2011 року № 6734 не включено одноразову грошову винагороду у розмірі 500 крб. за час перебування позивача в зоні відчуження за період з 27 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року та з 1 травня 1986 року по 2 травня 1986 року, оскільки у зазначений період одноразову грошову винагороду позивач не отримував (а.с.10).

Крім того, судами встановлено, що позивач звертався до Управління із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням одноразової грошової винагороди за отриману підвищену дозу радіоактивного опромінення у розмірі 500 крб.

Листом від 10 лютого 2014 року Управлінням було відмовило позивачу у задоволенні вказаної заяви, оскільки така допомога виплачувалась за рахунок коштів союзного бюджету, не була виплачена позивачу у зазначений період та не відображена у первинних документах.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Розпорядженням Ради міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» від 17 травня 1986 року № 964 рс (далі - Розпорядження № 964 рс) визначено, що у тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб.

Положеннями абзацу 1 Розпорядження № 964 рс дозволено керівникам міністерств і відомств, що беруть участь у ліквідації аварії, за погодженням з головою урядової комісії здійснювати у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі в порівнянні з встановленими чинним законодавством нормами, в II зоні - в чотириразовому розмірі та в I зоні - у трикратному розмірі.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» вищезазначені норми оплати праці в зонах небезпеки поширені на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР, які були задіяні на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом встановлено, що позивач у період з 27 квітня 1986 року по 2 травень 1986 року відносився до осіб молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ, виконував свої службові обов'язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримав опромінення, що перевищує гранично допустиму межу (266 мілізіверт) та мав право на отримання 500 руб. одноразової винагороди.

Приписами пункту 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-р передбачено, що для соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, МВС дозволено перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Перерахунок провести в межах фонду заробітної плати МВС.

Богуславським РВ ГУ МВС України було здійснено розрахунок грошового утримання позивача із застосуванням коефіцієнта 5, що підтверджено Довідкою про заробітну плату (а.с.9).

Суди встановили, що у період з 27 квітня 1986 року по 2 травня 1986 року позивач мав право на отримання одноразової винагороди у розмірі 500 руб. та 3,50 руб. добових.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, в разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Тобто, розмір пенсії по інвалідності ставиться в залежність від заробітку, фактично отриманого особою у період її роботи в зоні відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, одноразова грошова винагорода та добові не були включені до заробітної плати ОСОБА_4 та не виплачувались останньому.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що підстави для включення до Довідки про заробітну плату одноразової грошової винагороди у розмірі 500 крб. та добових відсутні, так як позивач не надав, а у відповідача були відсутні, відповідні документи про отримання ОСОБА_4 у період з 27 квітня 1986 року по 2 травня 1986 року вказаних виплат. А отже і відмова Управління у здійсненні перерахунку пенсії позивача є правомірною.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, а тому у відповідності до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.