Справа № 815/5547/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 р. Справа № 815/5547/14

Категорія: 11 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Данюк А.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника відповідачів Мітрофанової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та Головного управління юстиції в Одеській області про визнання неправомірними дій, часткове скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2014р. позивач - арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України та ГУ юстиції в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати неправомірними з моменту прийняття та скасувати пункти 1-4 наказу Міністерства юстиції України від 12.09.2014 р. №1533/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції»;

- визнати неправомірними дії Міністерства юстиції України: з внесення до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України записів про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 та недійсність свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) НОМЕР_2, виданого на виконання наказу МЮ України №1368/5 від 10.07.2013 року; з розміщення пунктів наказу МЮ України №1533/5 від 12.09.2014 року «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України» на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України в розділі «Видача свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)» підрубрики «Банкрутство» рубрики «Напрямки діяльності»;

- зобов'язати Міністерство юстиції України: виключити з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 та недійсність свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) НОМЕР_2, виданого на виконання наказу Міністерства юстиції України №1368/5 від 10.07.2013 року; анулювати у графі 8 «Журналу реєстрації виданих свідоцтв про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)» запис про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 та анулювання (недійсність) свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого НОМЕР_2, виданого на виконання наказу Міністерства юстиції України №1368/5 від 10.07.2013 року; визнати протиправними вчинених на підставі наказу Міністерства юстиції України №1533/5 від 12.09.2014 року «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України» дій ГУ юстиції в Одеській області зі скерування та підтримання заяв до Господарського суду Одеської області про усунення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 від виконання своїх прав, обов'язків та повноважень, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у справах про банкрутство, в яких його призначено у встановленому законом порядку; зобов'язати ГУ юстиції в Одеській області утриматися від скерування на підставі наказу Міністерства юстиції України «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України» №1533/5 від 12.09.2014 року та підтримання заяв до Господарського суду Одеської області про усунення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 від виконання повноважень, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у справах про банкрутство, в яких його призначено у встановленому законом порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ Міністерства юстиції України №1533/5 від 12.09.2014 року є необґрунтованим та прийнятим з підстав, не передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», перелік яких для припинення діяльності арбітражного керуючого та анулювання його свідоцтва є вичерпним.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2014 року у задоволенні адміністративного позову арбітражного керуючого ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 20.11.2014р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2014 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити усі його позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

12.04.2011 року, на підставі рішення №216-50-17/1501 від 08.04.2011 року про видачу ліцензії, Державним Департаментом з питань банкрутства на ім'я ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) було видано ліцензію серії НОМЕР_3 на право провадження діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), строком дії: з 12.04.2011 року на необмежений строк.

Відповідно до п.6 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», пункту 2.1 наказу Міністерства юстиції України №93/5 від 14.01.2013р. «Про отримання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого» та за підсумками розгляду заяв та документів, поданих до Міністерства юстиції України для заміни ліцензій на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого на свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), 10.07.2013 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №1368/5 «Про заміну та відмову у заміні ліцензій на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого на свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)».

На підставі вказаного наказу, 15.07.2013р. АК ОСОБА_1 замість ліцензії було видано свідоцтво НОМЕР_2 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) без обмеження строку дії.

12.09.2014 року, на виконання ухвали ВАС України від 10.06.2014 року по справі №К/800/1922/13 та відповідно до вимог ч.5 ст.254, ч.1 ст.255 КАС України, з врахуванням п.6 розділу Х Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Міністром юстиції України П.Петренко прийнято наказ №1533/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», згідно з яким: 1) скасовано пункт 6 наказу МЮ України №222/5 від 05.02.2013 року «Про анулювання та відмову у заміні ліцензії на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)»; 2) внесено зміни до додатку до наказу МЮ України №1368/5 від 10.07.2013 року «Про заміну та відмову у заміні ліцензій на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)», виключивши з нього слова «ОСОБА_1»; 3) визнано недійсним свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) НОМЕР_2 видане ОСОБА_1 15.07.2013 року Міністерством юстиції України; 4) зобов'язано Департамент з питань банкрутства - забезпечити внесення відповідного запису до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України та копію цього наказу у триденний строк з дня його видання надіслати ОСОБА_1

Вказаний наказ, відповідно до ч.3 ст.113 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та п.16 «Порядку видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)», Міністерством юстиції України було надіслано на адресу позивача 16.09.25014 року вих. №13.0.2-33/1036.

16.09.2014 року до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України внесено запис про винесення рішення про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1

Крім того, ГУ юстиції в Одеській області, на виконання доручення Міністерства юстиції України №4565-0-30-14/13.0.2 від 16.09.2014 року та враховуючи вимоги ст.ст.112-114 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», на адресу Господарського суду Одеської області було надіслано повідомлення щодо припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 у справах ТОВ «Відрада", ТОВ «Анкор-Кар», ПАТ «Олимп-Круг», СУАП «Конкорд Інтернешнл ЛТД» та інш.

Не погоджуючись з вищезазначеними діями та рішеннями Міністерства юстиції України, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив зправомірності дій та спірного наказу МЮ України та відповідно, з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, як вбачається з матеріалів справи та адміністративного позову, позивач обґрунтовує неправомірність прийнятого МЮ України рішення та вчинених на його підставі дій тим, що оскаржуваний наказ, яким визнано недійсним видане йому свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) було прийнято відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили, яке, в свою чергу, стосувалося іншого документа - ліцензії НОМЕР_3, а відтак, ніякого відношення до свідоцтва це судове рішення не має. До того ж, чинним законодавством не передбачено такої підстави для недійсності свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) як анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), що було поставлено в основу оскаржуваного рішення. Таким чином, спірний наказ МЮ України №1533/5, на думку позивача, не може вважатися законним та обґрунтованим, оскільки відповідач відносно позивача обрав форму припинення діяльності, не передбачену законом. Застосовуючи по відношенню до позивача такий захід дисциплінарного стягнення, як позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, на думку позивача, відповідачем порушено процедуру та строки притягнення його до дисциплінарної відповідальності, внаслідок чого оскаржуване рішення теж не може вважатись таким, що ґрунтується на законі. З огляду на протиправність рішення та дій Міністерства юстиції України, як зазначає позивач, вбачається на його думку й неправомірність дій ГУ юстиції в Одеській області в частині скерування вказаного вище наказу до Господарського суду Одеської області з метою усунення арбітражного керуючого ОСОБА_1 від справ, які перебувають у його провадженні.

Разом з тим, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає зазначені доводи позивача необґрунтованими та безпідставними, а оскаржуваний наказ Міністра юстиції України таким, що виданий в межах повноважень та на законних підставах.

До такого висновку апеляційний суд приходить з огляду на наступне.

Як встановлено судами обох інстанцій, безпосередньою підставою для прийняття оскаржуваного наказу №1533/5, яким скасовано п.6 наказу Міністерства юстиції України №222/5 від 05.02.2013 року, внесено зміни до додатку до наказу Міністерства юстиції України № 1368/5 від 10.07.2013 року та визнано недійсним свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) НОМЕР_2 від 15.07.2013 року, була ухвала Вищого адміністративного суду України від 10.06.2014 року (по справі №К/800/1922/13), а також приписи ч.5 ст.254, ч.1 ст.255 КАС України та п.6 розділу Х Прикінцевих положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Судовою колегією встановлено, що вказану ухвалу, Вищим адміністративним судом було винесено за результатами розгляду касаційної скарги ГУ юстиції в Одеській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2012 року у справі №1570/2560/2012 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ юстиції в Одеській області та Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій і рішень та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій.

Так, по справі вбачається, що відповідно до п.1 наказу Міністерства юстиції України №345/5 від 02.03.2012 року «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)», відповідно до абз.10,11 ч.1 ст.21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та протоколу засідання Комісії Міністерства юстиції України з розгляду питань про анулювання ліцензій на право провадження діяльності арбітражних керуючих №06/2/12 від 29.02.2012 року, було анульовано ліцензію серії НОМЕР_3 від 12.04.2011 року, видану ФОП ОСОБА_1 на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), на підставі акта про відмову арбітражного керуючого у проведенні перевірки № 12 від 17.02.2012 року.

У зв'язку із тим, що станом на час звернення ОСОБА_1 із заявою про заміну ліцензії на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого відповідно до п. 6 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №4212-VI, з урахуванням постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2012 року (по справі №1570/2560/2012) в рамках провадження якої ОСОБА_1 оскаржувався вищезазначений наказ, його ліцензія на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) була чинною, згідно наказу Міністерства юстиції України №1368/5 від 10.07.2014 року позивачу було здійснено заміну ліцензії на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Проте, як слідує з ухвали ВАС України від 10.06.2014 року (по справі №К/800/1922/13), судом касаційної інстанції було встановлено, що наказ Міністерства юстиції України №345/5 від 02.03.2012 року є правомірним та відповідає вимогам статті 21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», згідно з якою підставами для анулювання ліцензії є акт про відмову ліцензіата в проведенні перевірки органом ліцензування або спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування, з урахуванням чого, відповідно до ст.226 КАС України, і було скасовано рішення суду апеляційної інстанції та залишено в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону і скасоване помилково.

Крім того, як видно з матеріалів справи, в межах касаційного провадження по справі №1570/2560/2012, предметом розгляду якої був наказ МЮ України №345/5 від 02.03.2012 року про анулювання ліцензії, яка в подальшому стала підставою для видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 НОМЕР_2, ГУ юстиції в Одеській області зверталось з клопотанням про зупинення рішення суду апеляційної інстанції, яке задоволено не було та відповідно, протягом всього строку касаційного перегляду рішення суду по справі №1570/2560/2012 року ОСОБА_1 фактично продовжував здійснювати діяльність арбітражного керуючого (керуючого санацію, розпорядника майна, ліквідатора) та фактично передчасно отримав свідоцтво НОМЕР_2 на право здійснення такої діяльності .

Таким чином, наказ Міністерства юстиції України від 02.03.2012 року №345/5, яким було анульовано ліцензію серії НОМЕР_3 від 12.04.2011 року, видану арбітражному керуючому ОСОБА_1 на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого, вищезазначеними судовими рішеннями визнано правомірним та станом на час виникнення спірних правовідносин (т.б. на час прийняття наказу про анулювання свідоцтва) він був чинним, відповідно до постанови ООАС від 16.10.2012 року та ухвали ВАС України від 10.06.2014 року.

Згідно з приписами ч.5 ст.254 КАС України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через 5-ть днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

До того ж, частиною 1 ст.255 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Аналогічне положення міститься і в ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Також, слід зазначити, що обов'язковість рішень суду передбачена і п.9 абз.2 ст.129 Конституції України.

Отже, саме з урахуванням встановлених вище обставин на підставі наведених норм чинного законодавства, суд 1-ї інстанції і дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії відповідача, пов'язані з прийняттям спірного наказу є правомірними, а сам оскаржуваний наказ є таким, що прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки в ході судового розгляду справи в судах обох інстанцій доводи позивача фактично були повністю спростовані наявними в матеріалах справи письмовими доказами, так як ліцензія, на підставі якої відповідно до п.6 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» за заявою позивача йому було видано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) була анульована попереднім наказом Міністерства юстиції України №345/5 від 02.03.2012 року, який, в свою чергу, касаційним судом 10.06.2014 року було визнано чинним.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, оскільки наказ Міністерства юстиції України №345/5 від 02.03.2012 року, яким було анульовано ліцензію, яка в подальшому була замінена на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного, ухвалою ВАС України від 10.06.2014 року визнано чинним з моменту його прийняття, а тому відповідно, спірний наказ Міністра про визнання нечинним цього свідоцтва, на думку суду, прийнято правомірно і справедливо.

Також, ще необхідно вказати, що відповідно до приписів ч.2 ст.112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у разі припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), він виключається з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, а його свідоцтво анулюється.

Як вбачається з п.1 «Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим, в областях, містах Києві та Севастополі» (затв. наказом МЮ України №1707/5 від 23.06.2011р.), головні управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами.

Враховуючи те, що станом на 22.10.2014 року наказ Міністерства юстиції України №1533/5 від 12.09.2014 року був чинним, то відповідно, ГУ юстиції в Одеській області, діючи в тому числі і на виконання доручення МЮ України №4565-0-30-14/13.0.2 від 16.09.2014р., цілком правомірно внесло до Єдиного державного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про винесення рішення про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 та направило до Господарського суду Одеської області повідомлення з інформацією про припинення діяльності цього арбітражного керуючого.

Так, види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування, визначає Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

Статтею 6 вказаного Закону зокрема передбачено, що орган ліцензування: забезпечує виконання законодавства у сфері ліцензування; затверджує ліцензійні умови провадження певного виду господарської діяльності та порядок контролю за їх додержанням за погодженням із спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування, крім випадків, передбачених цим Законом; видає та переоформлює ліцензії, видає дублікати ліцензій на певний вид господарської діяльності, приймає рішення про визнання ліцензій недійсними; здійснює у межах своєї компетенції контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов; видає розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов; анулює ліцензії на певний вид господарської діяльності; формує і веде ліцензійний реєстр.

Орган ліцензування, яким є центральний орган виконавчої влади чи державний колегіальний орган, що здійснює передбачені цією статтею повноваження, може делегувати їх своїм структурним територіальним підрозділам.

Так, згідно з вимогами ч.1 ст.97 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) може бути громадянин України, який має повну вищу юридичну або економічну освіту, стаж роботи за фахом не менше трьох років або одного року на керівних посадах після отримання повної вищої освіти, пройшов навчання та стажування протягом 6-ти місяців у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства, володіє державною мовою та склав кваліфікаційний іспит.

Відповідно до ст.104 цього ж Закону, Єдиний реєстр арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України формується державним органом з питань банкрутства.

У цьому Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України містяться відомості про: прізвище, ім'я та по батькові арбітражного керуючого; дату видачі та номер свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); дату та номер протоколу рішення кваліфікаційної комісії про складення іспиту; дату та номер протоколу рішення дисциплінарної комісії про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення; дату та номер рішення про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) тощо.

Доступ до інформації Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України здійснюється через мережу Інтернет на офіційному веб-сайті державного органу з питань банкрутства із забезпеченням можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування на основі поширених веб-оглядачів та редакторів без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів цілодобово і без обмежень та стягнення плати.

Як слідує зі змісту ч.ч.2-5 ст.107 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом. Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення. Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом 2-х місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення робиться запис в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Як видно з п.2 ч.1 ст.109 зазначеного Закону, дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Підставою ж припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), згідно з п.5 ч.1 ст.112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», є в тому числі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Порядок припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) закріплено статтею 113 вищезазначеного Закону, відповідно до якої, у разі наявності підстав для позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарна комісія вносить державному органу з питань банкрутства відповідне подання.

Далі, державний орган з питань банкрутства приймає рішення про позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та вносить до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Також, державний орган з питань банкрутства зобов'язаний не пізніше ніж на 3-й день повідомити арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) про припинення його повноважень.

Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), в свою чергу, зобов'язаний припинити діяльність з дня внесення до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запису про припинення його повноважень.

Але, при цьому, рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) може бути оскаржено арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до суду. Проте, оскарження такого рішення не зупиняє його дію.

Згідно з приписами п.5 абз.2 ч.3 ст.114 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», усунення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від виконання ним своїх обов'язків здійснюється господарським судом за клопотанням комітету кредиторів, органу, уповноваженого управляти державним майном (для державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50%) або за власною ініціативою у разі припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Отже, з урахуванням наведених приписів норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства та конкретних обставин справи, суд 2-ї інстанції і дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки як вже зазначалося вище, оскаржуваний наказ Міністром юстиції України було прийнято на виконання ухвали Вищого адміністративного суду від 10.06.2014 року, якою, в свою чергу, визнано чинною постанову ООАС від 16.10.2012 року щодо анулювання ліцензії позивача.

Що ж стосується інших п/вимог про визнання неправомірними дій ГУ юстиції в Одеській області зі скерування та підтримання заяв до Господарського суду Одеської області про усунення арбітражного керуючого ОСОБА_1 від виконання своїх прав, обов'язків та повноважень, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у справах про банкрутство, в яких його призначено у встановленому законом порядку, та зобов'язання утриматися від вчинення таких дій, то судова колегія теж вважає їх необґрунтованими та не підлягаючими задоволеннню, оскільки відповідач-2, в даному випадку діяв виключно на виконання оскаржуваного наказу МЮ України №1533/5 від 12.09.2014 року, який в свою чергу, судом визнано законним і обгрунтованим, а відтак, усі здійснені ГУ юстиції в Одеській області дії були теж вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в т.ч. і Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А згідно із ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що в свою чергу, і було в даному випадку зроблено представником відповідачів при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко