Справа № 2-а-192/11
Суддя: Бабко В. В.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/78/15
Справа №2-а-192/11
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.04.2015 року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням суддіБабко В.В.
при секретаріБазік А.В.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом з вимогами про визнання неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2008 - 2010 роки; зобов'язати відповідачів забезпечити нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, визначеному ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі по тексту Закон).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м.Києва від 21.04.2011р. Ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2011року скасована, та постановлена нова, якою позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання неправомірними дій відповідачів та зобов'язання вчинити певні дії щодо виплати щорічної до 5 травня разової допомоги за 2008 - 2009 роки, залишено без розгляду.

В судове засідання позивач не з'явився, надав клопотання про розгляд справу у його відсутності, підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив задовольнити.

Представники Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат позовні вимоги не визнали.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач є інвалідом ІІ групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням.

Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплачено позивачу у 2010 році щорічну грошову допомогу до 5 травня в розмірі 480 грн.

Згідно з Законом України від 25.12.1998 року, який набув чинності 01.01.1999року, Статтю 12 Закону доповнити частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Законом України від 28.12.2007року "Про Державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набув чинності з 01.01.2008 року вказану частину статті викладено в наступній редакції, а саме: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду від 22.05.2008 року. Отже, з 22 травня 2008 року відновлена дії первинної редакції вказаної статті Закону.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 1522 від 02 листопада 2006року "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" військові пенсіонери, в тому числі і позивач, повинен перебувати на обліку в органах Пенсійного фонду України.

В пункті 2 частини 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 березня 2009 року № 211 та п. 2 ч. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2008 року № 183 подання списків осіб, які мають право на отримання щорічної допомоги до 5 травня, органам праці та соціального захисту населення - забезпечує Пенсійний фонд України.

Згідно з Положенням про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню/ соціальних виплат - це державна установа і підпорядковується головному управлінню праці та соціального захисту населення обласної (у м. Києві - Головному управлінню соціального захисту населення міської) державної адміністрації. Центр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, інших центральних і місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань реалізації програм соціального захисту населення, а також цим Положенням. Центр відповідно до покладених на нього завдань: здійснює вхідний облік та контроль документів з питань призначення соціальної допомоги, інших грошових виплат, які надходять від органів праці та соціального захисту населення, підприємств, організацій та установ; перевіряє правильність визначення органами праці та соціального захисту населення права на призначення соціальної допомоги, інших видів грошових виплат. Забезпечує у тижневий термін оформлення виплатних документів та їх відправку на виплату відповідно до узгоджених графіків.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається i дії принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав i свобод (частина 3 статті 22 Конституції України).

Згідно зі статтею 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інвалідів війни, учасники війни.

Відповідно до частини 3 стати 2 зазначеного Закону нормативі акти органів державної влади i органів місцевого самоврядування, які обмежують права i пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Частиною 5 статті 13 Закону № 3551-XII було передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - мінімальних пенсій за віком.

У 2010 році правовідносини щодо виплати позивачеві грошової допомоги за 2010рік, а також розмір цієї виплати регулювалися Законом №3551-XII.

Натомість Кабінет Міністрів України у постанові "Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2010році відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їx соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" від 7 квітня 2010 року № 299 установив, що у 2010році виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань", зокрема, інвалідам війни II групи, здійснюється у розмірі 480 гривень (пункт 1 постанови № 299), тобто у розмірі меншому, ніж це було передбачено частиною 5 статті 13 Закону № 3551-XII.

Водночас редакція частини 5 статті 13 Закону № 3551-XII, якою розмір грошової допомоги для інвалідів війни II групи визначено у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, на час виникнення спірних відносин була чинною та іншими законодавчими актами, в тому числі Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" від 27 квітня 2010 року № 2154-VI не призупинялась i зміни до неї не вносились.

При цьому виходячи зі змісту закріплених у статті 46 Конституції України соціальних гарантій розмір мінімальної пенсії за віком в розумінні статті 13 Закону №3551-XII, як база для розрахунку допомоги, в будь-якому разі не може бути меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За таких обставин, вирішуючи цей спір слід виходити з того, що правовідносини щодо виплати грошової допомоги ветеранам війни у 2010році регулювалися положеннями Закону №3551-XII i відповідачем неправомірно виплачено грошову допомогу до 5 травня за 2010 рік у розмірі 480 гривень, встановленому підзаконним нормативним актом - постановою Кабінету Міністрів України "Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2010 році відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" від 7 квітня 2010 року № 299, який суперечить Закону № 3551-XII.

Згідно ст. 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Як визначено у ст. 2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Відповідно до абз. 7 п. 27 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги, зокрема, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, суд звертає увагу сторін на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги.

Так, у справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це державна соціальна підтримка дітей війни, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

У Рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум застосовується зокрема для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі не надали належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, на підтвердження правомірності нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_3 в невідповідних розмірах.

Встановлені судом обставин свідчать про те, що незважаючи на визнання за позивачем права на отримання щорічної допомоги до 5 травня, вказана допомога виплачується в меншому розмірі, ніж це визначено Законом, чим порушуються права позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позову щодо одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік до розміру, визначеному ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Керуючись ст.ст. 11, 86, 71, 162, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації щодо відмови у виплаті ОСОБА_3 недоплаченої одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2010 році згідно з вимогами ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації донарахувати ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2010 рік до розміру, визначеному ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов'язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації виплатити ОСОБА_3 донараховану суму одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Деснянський районний суд м. Києва в 10-денний строк, з дня отримання її копії, апеляційної скарги.

Суддя Бабко В.В.