Справа № 2а-470/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2015р. м. Київ К/800/55076/13

К/800/55905/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),

суддів: Бутенка В.І.,

Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в Залізничному районі міста Львова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційними скаргами УПФ України в Залізничному районі міста Львова та ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року, -

встановив:

ОСОБА_2 16 грудня 2010 року звернулась в суд з позовом до УПФ України в Залізничному районі міста Львова про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії із урахуванням поданих нею довідок за 1992-1996 роки з усіх місць праці в цей період з 1 січня 2006 року, зобов'язання виплатити недонараховані суми пенсії та здійснювати виплату пенсії відповідно до цього перерахунку з нарахуванням компенсації втрати частини грошових доходів.

Постановою Залізничного районного суду міста Львова від 19 листопада 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року постанову Залізничного районного суду міста Львова від 19 листопада 2012 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволено частково. Адміністративний позов ОСОБА_2 в частині позовних вимог про зобов'язання УПФ України в Залізничному районі міста Львова провести перерахунок та виплату пенсії за період з 1 січня 2006 року по 15 грудня 2009 року включно залишено без розгляду. Визнано неправомірними дії УПФ України в Залізничному районі міста Львова щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_2 із врахуванням її заробітної плати (доходу) за період з 1 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року, отриманої відповідно до довідки Акціонерного товариства закритого типу (далі - АТЗТ) «Гал-Хвиля» про заробіток для обчислення пенсії від 12 липня 2005 року № 012-02/05 та довідки Державного Львівського будівельно-монтажного управління (далі - ДЛБМУ) «Газмашбуд» про заробіток для обчислення пенсії від 20 лютого 2006 року № 1. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату з 16 грудня 2009 року призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком із врахуванням її заробітної плати (доходу) за період з 1 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року, отриманої відповідно до довідки АТЗТ «Гал-Хвиля» про заробіток для обчислення пенсії від 12 липня 2005 року № 012-02/05 та довідки ДЛБМУ «Газмашбуд» про заробіток для обчислення пенсії від 20 лютого 2006 року № 1. У задоволенні решти позову відмовлено.

УПФ України в Залізничному районі міста Львова та ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, кожен окремо, подали до Вищого адміністративного суду України касаційні скарги, відповідач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року та залишити в силі постанову Залізничного районного суду міста Львова від 19 листопада 2012 року, а позивач - змінити постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року, зобов'язавши УПФ України в Залізничному районі міста Львова здійснити перерахунок та виплату недоотриманої пенсії з 1 січня 2006 року.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу УПФ України в Залізничному районі міста Львова позивач просила таку залишити без задоволення.

Представник відповідача у своїх запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 просив її залишити без задоволення.

Касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Матеріалами справи встановлено, що з 20 лютого 1993 року ОСОБА_2 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) та з 1 січня 2004 року здійснено її перерахунок згідно статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) із врахуванням страхового стажу 44 роки 5 місяців 25 днів і оптимального на той час періоду роботи з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1998 року.

27 березня 2006 року позивач звернулась до УПФ України в Залізничному районі міста Львова із заявою про перерахунок пенсії із урахуванням відпрацьованого періоду роботи згідно з частиною 4 статті 42 Закону № 1058-IV. За результатами розгляду заяви відповідачем з 1 квітня 2006 року було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 із урахуванням страхового стажу 46 років 5 місяців 19 днів та середньомісячного заробітку за період з 1 січня 1988 року по 31 грудня 1992 року і за весь період з 1 липня 2000 року по 28 лютого 2006 року. Проте, під час вказаного перерахунку відповідачем не були враховані всі подані ОСОБА_2 довідки про заробітну плату за час роботи за сумісництвом, у зв'язку із їх неналежним оформленням. Позивачеві було запропоновано привести документи до належного стану, а також надіслано запити до Державного архіву Львівської області та архівного відділу Львівської міської ради.

12 вересня 2007 року ОСОБА_2 звернулась до УПФ України в Залізничному районі міста Львова із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії, долучивши до такої архівні довідки про заробітну плату, листи з архівних установ, і їй було здійснено перерахунок пенсії з 1 вересня 2007 року із урахуванням середньомісячного розміру заробітної плати, з якого проводиться обчислення пенсії за період з 1 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року по усіх підприємствах, на яких працювала позивач, окрім роботи в ДЛБМУ «Газмашбуд» та АТЗТ «Гал-Хвиля».

Так, для підтвердження розміру заробітної плати, отриманої у спірний період роботи в ДЛБМУ «Газмашбуд» та АТЗТ «Гал-Хвиля», позивачем було надано до УПФ України в Залізничному районі міста Львова, зокрема, довідки з

АТЗТ «Гал-Хвиля» про заробіток для обчислення пенсії від 12 липня 2005 року № 012-02/05 та з ДЛБМУ «Газмашбуд» від 20 лютого 2006 року № 1.

Вказані обставини представником відповідача не заперечувались.

Довідки про заробітну плату для обчислення пенсії по вказаних підприємствах не були враховані УПФ України в Залізничному районі міста Львова у зв'язку з неможливістю проведення перевірки достовірності їх видачі та виявленими у них розбіжностями.

З квітня 2009 року ОСОБА_2 відповідно до вимог відповідача неодноразово подавала довідки ДЛБМУ «Газмашбуд» за період з 1996 року по 2000 рік та АТЗТ «Гал-Хвиля» за період з грудня 1994 року по 2000 рік прозаробітну плату для обчислення пенсії, їх уточнення, архівні довідки та відомості про нарахування заробітної плати, однак УПФ України в Залізничному районі міста Львова такі до уваги не були прийняті та у перерахунку пенсії позивачеві із врахуванням заробітної плати на вказаних підприємствах у період з 1 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року було відмовлено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наявність відповідного стажу ОСОБА_2 відповідачем не заперечується, а спір зводиться до правомірності відмови УПФ України в Залізничному районі міста Львова врахувати під час визначення розміру пенсії заробітну плату, отриману позивачем у ДЛБМУ «Газмашбуд» за 1996 рік та АТЗТ «Гал-Хвиля» за період з грудня 1994 року по 1996 рік включно.

Таку відмову відповідач обґрунтовує розбіжностями в даних бухгалтерського обліку та звітності вказаних підприємств, а також непідтвердженістю сплати страхових внесків за спірні періоди.

Водночас судом апеляційної інстанції встановлено, що достовірність даних, зазначених у довідці ДЛБМУ «Газмашбуд» від 20 лютого 2006 року № 1, підтверджується даними архівної довідки від 19 липня 2011 року № Л-938, відповідно до якої загальна сума заробітку позивача за 1996 рік, яку ОСОБА_2 вимагає включити у перерахунок пенсії, відповідає вказаній у довідці. Підтверджується і розмір заробітної плати позивача з грудня 1994 року по 1996 рік включно, яка зазначена у довідці АТЗТ «Гал-Хвиля» від 12 липня 2005 року № 012-02/05, оскільки відповідає даним архівної довідки від 19 липня 2011 року № Л-938.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову та частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд дійшов висновку про неправомірність дій УПФ України в Залізничному районі міста Львова щодо відмови врахувати дані про заробітну плату позивача згідно з довідками АТЗТ «Гал-Хвиля» про заробіток для обчислення пенсії від 12 липня 2005 року № 012-02/05 та ДЛБМУ «Газмашбуд» про заробіток для обчислення пенсії від 20 лютого 2006 року № 1. Крім того, у своєму рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що несплата в повній мірі страхових внесків за спірний період не може братись до уваги, оскільки саме страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески, а тому позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання обов'язку із своєчасності сплати страхових внесків до органу ПФ підприємством, на якому вона працювала. Також апеляційний суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що при перевірці достовірності видачі архівних довідок про заробітну плату, встановлено відсутність особових рахунків, наказів про прийом та звільнення працівників, виправлення у відомостях про нарахування заробітної плати, оскільки сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність у позивача права на перерахунок пенсії із врахуванням отриманої нею заробітної плати, якщо з інших даних вбачається, що отримання такої мало місце.

Водночас суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з 16 грудня 2009 року з урахуванням річного строку звернення до адміністративного суду.

Так, відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФ України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж та довідка про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року, а починаючи з 1 липня 2000 року індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку.

За змістом пункту 17 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Як встановлено апеляційним судом, дані довідки ДЛБМУ «Газмашбуд» від 20 лютого 2006 року № 1 щодо заробітної плати ОСОБА_2, отриманої за 1996 рік, підтверджуються даними архівної довідки від 19 липня 2011 року № Л-938. Водночас, розмір заробітної плати позивача з грудня 1994 року по 1996 рік включно, яка зазначена у довідці АТЗТ «Гал-Хвиля» від 12 липня 2005 року № 012-02/05, також відповідає даним вказаної архівної довідки від 19 липня 2011 року № Л-938.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком суду апеляційної інстанції щодо неправомірності відмови УПФ України в Залізничному районі міста Львова врахувати під час перерахунку пенсії позивача дані про заробітну плату, отриману ОСОБА_2 згідно з довідкою АТЗТ «Гал-Хвиля» від 12 липня 2005 року № 012-02/05 та довідкою ДЛБМУ «Газмашбуд» від 20 лютого 2006 року № 1.

Відповідно до положень частин 1 і 4 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно статті 101 Закону № 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зважаючи на викладені положення норм права, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції щодо безпідставності посилання відповідача на недостовірність даних, які містяться у довідках АТЗТ «Гал-Хвиля» від 12 липня 2005 року № 012-02/05 та ДЛБМУ «Газмашбуд» від 20 лютого 2006 року № 1, оскільки це не було доведено у судовому порядку, а самі довідки не визнані недійсними.

Пунктом «а» частини 1 статті 3 Закону № 1788-ХІІ (у редакції Закону України від 17 червня 1993 року № 3284-XII) передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за

умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до ПФ України.

Отже, обов'язок сплати страхових внесків до ПФ України у спірні періоди роботи ОСОБА_2 покладався саме на підприємства, на яких працювала позивач. Таким чином, сплата цими підприємствами не в повній мірі страхових внесків із заробітної плати позивача протягом 1994-1996 років, яка відбулася не з її вини, не може бути підставою для позбавлення права ОСОБА_2 на отримання пенсії у розмірі, передбаченому чинним законодавством.

Щодо строку, з якого позов підлягає задоволенню, суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 99 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 100 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 16 грудня 2010 року ОСОБА_2 звернулась в суд з цим позовом за захистом порушеного, на її думку, права, починаючи з 1 січня 2006 року, тобто під час дії статті 99 КАС України у редакції, яка встановлювала річний строк звернення до суду. Шестимісячний строк звернення до суду був встановлений статтею 99 КАС України у редакції від 7 липня 2010 року (набрала чинності з 30 липня 2010 року).

У випадках звернення в суд з позовом після 30 липня 2010 року щодо позовних вимог за період до зазначеної дати повинен застосовуватись річний строк звернення до суду, залишок якого після 30 липня 2010 року не повинен перевищувати шести місяців. Оскільки позивач звернулась до суду 16 грудня 2010 року, тобто залишок річного строку звернення до суду після 30 липня 2010 року не перевищує шести місяців, то суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що залишенню без розгляду підлягають позовні вимоги позивача у межах річного строку звернення до суду, тобто до 16 грудня 2009 року.

Відповідно до частини 3 статті 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, оскільки постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційних скарг висновків цього суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

І.В. Штульман

Судді

В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко