Справа № 872/15390/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2015 року

справа № 2а/0470/2328/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2013 року у справі № 2а/0470/2328/11 за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області про зобов’язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2011 року Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області (далі – позивач) звернулась до суду з позовом про зобов’язання Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області (далі – відповідач) виконати вимоги від 02.08.2010 №04-06-05-15/7932, а саме:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2013 року позов задоволено.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2013 року у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача підтримав доводи та обґрунтування апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів та обґрунтувань апеляційної скарги, прохав залишити постанову суду першої інстанції у даній справі без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати, виходячи з наступного.

На виконання п. 2.27 Плану контрольно-ревізійної роботи Голів Контрольно-ревізійного управління України на II квартал 2010 року на підставі направлень від 12.04.2010 року №510-10 та від 05.05.2010 року №609-10 проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області за період з 01.01.2008 року по 31.03.2010 року. За результатами ревізії було виявлено ряд порушень, які викладені в акті ревізії 24 червня 2010 року №06-23/52.

За наслідками зазначеної ревізії позивачем було складено акт 06-23/52 від 26.06.2010р..

В акті ревізії зазначено, що ревізією дотримання чинного законодавства при використанні бюджетних коштів, а саме правильністю визначення вартості будівництва, ремонтів та утримання доріг відповідно до норм чинного законодавства та правильності визначення фактичних обсягів виконаних робіт встановлено, що відповідачем одержано бюджетних коштів спеціального фонду бюджету у загальній сумі 714 858 063,0 грн., у тому числі:

державний бюджет - КПК 3111020 "Розвиток мережі і утримання автомобільних доріг загального користування" - 609074449,0 грн. (КЕКВ 2410 - 236374905,00 грн. КЕКВ 1310 - 372699544,00,00 грн.);

обласний бюджет - КФК 170703 "Видатки на фінансування робіт, пов'язаних з будівництвом, реконструкцією, ремонтом і утриманням автомобільних доріг загального користування" - 105783614,00 грн. (КЕКВ 2410 - 58353512,0 грн., КЕКВ 1310 - 47430102,00 грн.).

При цьому, обсяг коштів, що отримані відповідачем із державного бюджету на будівництво автомобільних доріг та проведення їх капітальних ремонтів у зв'язку із підготовкою до ЄВРО 2012 становить 213714600 грн., з них за 2008 рік - 101875410 грн., за 2009 - 111839190 гривень.

На підставі акту ревізії було сформовано та пред’явлено відповідачу обов’язкові вимоги від 02.08.2010р. № 04-06-05-15/7932 (т. 1 а.с.102-104).

Зобов’язання відповідача виконати вимоги про відшкодування завищеної вартості виконаних робіт та перерахування у дохід державного бюджету зайво отриманих коштів і є предметом даного спору.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того що, вимоги від 02.08.2010р. № 04-06-05-15/7932 є чинними, тому підлягають обов’язковому виконанню.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі – Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об’єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми – при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов’язковими для виконання службовими особами об’єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов’язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов’язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов’язки.

У справі, що розглядається, позивач пред’явив вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов’язання вчинити певні дії.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14).

Оскільки при вирішенні спору суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права до встановлених у справі обставин, апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2013 року у справі № 2а/0470/2328/11 - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 14.04.2015р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак