Справа № 826/250/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/250/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що звернувшись до ДФС України за податковою консультацією, отримав від відповідача відповідь, яка, за твердженнями позивача, є формальною відпискою та містить у собі виключно цитування норм нормативно-правових актів без надання податкової консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства, зокрема, не надано відповіді на питання позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що звернувся позивач до ДФС України із заявою щодо надання податкової консультації від 11.09.2014 року за вих. № 2, в якій просив надати податкову консультацію з наступних питань:

чи мають починаючи з 21.05.2014 року (момент створення Державної фіскальної служби України () як юридичної особи) право начебто територіальні органи Державної фіскальної служби України, утворені на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 311 від 06 серпня 2014 року (згідно Додатку 1 до цього запиту на отримання податкової консультації) здійснювати повноваження надані Державній фіскальній службі України () як юридичній особі та центральному органу виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику на підставі постанови Кабінету Міністрів України №236 від 21.05.2014 pоку?

який орган державної влади виконує та/або має право виконувати функції органу, який реалізує державну податкову політику в Україні, починаючи з 29.07.2014 року (момент внесення запису про припинення Міністерства доходів і зборів України () - Державна фіскальна служба () як юридична особа чи Міністерство доходів і зборів України () як юридична особа публічного права (включаючи їх начебто територіальні органи)?

Дану заяву відповідачем отримано 15.09.2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення, що, крім того, не заперечувалося відповідачем під час судового розгляду справи.

У відповідь на вищезазначену заяву ДФС України листом від 09.10.2014 року № 2161/Х/99-99-10-04-02-14 повідомила позивача з посиланням на правові норми про те, що територіальні органи Міністерства доходів і зборів України виконують свої повноваження до моменту закінчення процедур, передбачених Порядком здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, та утворення і початку діяльності територіальних органів Державної фіскальної служби України.

Вважаючи вищезазначену відповідь необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що заявлені в ньому вимоги є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів та, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно п. 52.1 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2 ст. 52 ПК України).

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі (п. 52.3 ст. 52 ПК України).

Приписами пп. 52.4 та 52.5 ст. 52 ПК України передбачено, що консультації надаються контролюючими органами. Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

Водночас, платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду (п. 53.3 ст. 53 ПК України).

З аналізу вищенаведених законодавчих положень вбачається, що податкова консультація надається відповідним контролюючим органом виключно з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства у разі наявності питань з адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів.

Натомість, як вбачається із заяви позивача щодо надання податкової консультації від 11.09.2014 року за вих. №2, остання містить у собі питання, пов'язані з наявністю або відсутністю у Державної фіскальної служби України та Міністерства доходів і зборів України (у тому числі в їхніх територіальних органах) повноважень на реалізацію державної податкової політики в України, тобто питання, викладені у вищезазначеній заяві, не стосуються питань практичного використання окремих норм податкового законодавства щодо адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, а, відтак, на думку колегії суддів, така заява не підлягає розгляду у порядку ст. 52 ПК України.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження позивача про ненадання останньому саме податкової консультації є необґрунтованими, оскільки, як було зазначено вище, заява позивача щодо надання податкової консультації від 11.09.2014 року за вих. № 2 не підлягає розгляду у порядку ст. 52 ПК України, оскільки містить питання, що не стосуються питань практичного використання окремих норм податкового законодавства щодо адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що заява позивача щодо надання податкової консультації від 11.09.2014 року за вих. № 2 була розглянута ДФС України, про що останнього повідомлено листом від 09.10.2014 року № 2161/Х/99-99-10-04-02-14, в якому зазначено, що територіальні органи Міністерства доходів і зборів України виконують свої повноваження до моменту закінчення процедур, передбачених Порядком здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, та утворення і початку діяльності територіальних органів Державної фіскальної служби України.

Таким чином, враховуючи все викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість тверджень позивача про протиправність бездіяльності Державної фіскальної служби України щодо ненадання платнику податків податкової консультації з зазначених ним питань у листі № 2 від 11 вересня 2014 року «Щодо надання податкової консультації», а тому позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки має похідний характер від розглянутої вище позовної вимоги.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.