Справа № 2а-6285/10/0670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2015р. м. Київ К/9991/31530/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року

на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2011 року

у справі № 2а-6285/10/0670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансметалпродукт»

до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансметалпродукт» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 15 липня 2010 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 15 липня 2010 року. Відшкодовано з Державного бюджету ТОВ «Трансметалпродукт» понесені судові витрати в сумі 3,40 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2011 року постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 було залишено без змін.

В касаційній скарзі Новоград-Волинська ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Трансметалпродукт», посилаючись на те, що постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2011 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Новоград-Волинською ОДПІ була проведена документальна невиїзна (камеральна) перевірка податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «Трансметалпродукт» за квітень 2010 року, за результатами якої складений акт № 771/05-53/15-2 від 17 червня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість за квітень 2010 року на суму 279082,81 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду податок на додану вартість за податковими накладними, отриманими від ТОВ «Контур-прим», ПП «Будівельна компанія «Волан плюс», оскільки відповідно до даних автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів були встановлені розбіжності між показниками податкового кредиту, задекларованими ТОВ «Трансметалпродукт», та показниками податкових зобов'язань зазначених суб'єктів господарювання, які виникли через те, що ТОВ «Контур-прим» не подано декларацію з податку на додану вартість за квітень 2010 року, а ПП «Будівельна компанія «Волан плюс» подано декларацію з податку на додану вартість за квітень місяць 31 травня 2010 року та не відображено в додатку 5 до декларації обсяг продажу. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що факт неподання податкових декларацій та/або не зазначення обсягу продаж, що свідчить про відсутність об'єктів оподаткування та податкових зобов'язань з податку на додану вартість та, як наслідок, відсутність правових підстав для формування ТОВ «Трансметалпродукт» податкового кредиту за операціями з придбання товарів (робіт, послуг) від зазначених контрагентів.

15 липня 2010 року Новоград-Волниська ОДПІ на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно підпунктом 17.1.4 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Трансметалпродукт» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 293036,81 грн., у тому числі: 279082,81 грн. - за основним платежем, 13954,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ТОВ «Трансметалпродукт» правомірно включило до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду вказану суму податку на додану вартість згідно належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від його контрагентів, які є належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість, з огляду на реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Контур-прим», ПП «Будівельна компанія «Волан плюс», що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які податковим органом під час перевірки взагалі не досліджувались.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно абзацу 1 підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Контур-прим», ПП «Будівельна компанія «Волан плюс», підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: довідкою про вартість виконаних підрядних робіт, актом приймання виконаних підрядних робіт, податковими накладними, видатковими накладними, актами приймання металів чорних (вторинних), банківськими виписками, розрахунком договірної ціни, локальними кошторисами (арк. справи 70-159, 163-220).

Отже, позивачем були виконані всі необхідні умови, передбачені статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість», для формування податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Контур-прим», ПП «Будівельна компанія «Волан плюс».

Як вбачається з акту перевірки, підставою для визначення позивачу суми податкових зобов'язань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість слугував висновок податкового органу про те, що контрагенти позивача, а саме: ТОВ «Контур-прим», ПП «Будівельна компанія «Волан плюс», не задекларували свої податкові зобов'язання з податку на додану вартість, оскільки не подали до органів державної податкової служби за місцем їх реєстрації податкові декларації з податку на додану вартість за квітень 2010 року та не відображено в додатку 5 до декларації з податку на додану вартість за квітень 2010 року обсяги продажу.

При цьому, первинні бухгалтерські документи позивача, які підтверджують його право на податковий кредит податковим органом взагалі не перевірялись, а підставою для вказаних вище висновків слугували системи автоматизованого співставлення даних звітності за квітень 2010 року, про що вказано описовій частині акту перевірки (арк. справи 10-11).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку - це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10 Закону).

Таким чином, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по декларуванню та сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання податкового кредиту та має всі документальні підтвердження його розміру.

Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не встановлює обов'язку покупця сплачувати податок на додану вартість ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Відповідно до положень вказаного Закону сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок зі сплати цього податку до бюджету. Сама по собі несплата податку продавцем або іншою особою у ланцюгу постачання (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця. Тобто, покупець - платник податку на додану вартість не несе відповідальності за податкові зобов'язання продавця.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Новоград-Волинської ОДПІ підлягає залишенню без задоволення, а постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна