Справа № 826/12394/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Київ К/800/68031/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Суддя-доповідач:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Муравйов О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському району Головного Управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2014 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 р.

у справі № 826/12394/14

за позовом Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт «Укрмонтажспецбуд»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському району Головного Управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Українська державна корпорація по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт «Укрмонтажспецбуд» (далі - позивач, УДК «Укрмонтажспецбуд») звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському району Головного Управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Шевченківському району) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2014 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2014 р.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2014 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Шевченківському району, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Шевченківському району проведено документальну позапланову невиїзну перевірку УДК «Укрмонтажспецбуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Ф3» за період з 01.01.2014 р. по 31.01.2014 р., за результатами якої складено акт від 17.07.2014 р. №1233/26-59-22-06/00012256.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за січень 2014 року на суму 413 156,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.08.2014 року №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 516 445,00 грн. у тому числі 413 156,00 грн. - основний платіж, 103 289,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (підрядник) та ТОВ «Ф3» (субпідрядник) укладено договір на виконання робіт від 04.06.2013 року №СП-58, відповідно до якого субпідрядник зобов'язується за завданням підрядника на свій ризик виконати повний обсяг будівельно-монтажних робіт на об'єкті: «ДТЕК Запорізька ТЕС ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Виконання зазначеного договору підтверджено належним чином складеними первинними документами: податковою накладною, актом приймання виконаних будівельних робіт, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року тощо.

Також між позивачем (підрядник) та ТОВ «Ф3» (субпідрядник) укладено договір підряду від 26.09.2013 року №НП-105, відповідно до якого підрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе зобов'язання по виконанню робіт передбачених договором. Підрядник зобов'язується прийняти і оплатити результати роботи у відповідності до умов договору.

Виконання зазначеного договору підтверджено належним чином складеними первинними документами: податковими накладними, актом приймання виконаних будівельних робіт, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт, платіжними дорученнями тощо.

Крім того, судами встановлено, що ТОВ «Ф3» відповідно до чинного законодавства з січня 2014 року зареєстровано за новою адресою, відповідні зміни внесено до державного реєстру, господарська діяльність здійснюється відповідно до ліцензії, дозволу на здійснення певних видів робіт.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з ТОВ «Ф3», що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій вірно застосували норми матеріального права, отже, прийняте податковим органом спірне податкове повідомлення-рішення є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2014 р. та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському району Головного Управління Міндоходів у м. Києві відхилити.

2.Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

О.В. Муравйов