Справа № 2а/0470/1518/11
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2015 р. м. Київ К/800/43167/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Островича С.Е., Кошіля В. В., Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі та Державної податкової адміністрації України про визнання протиправним рішення та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановила:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - ФО-П ОСОБА_4) звернувся до суду з позовом до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі (далі - Центральна МДПІ у м. Кривому Розі) та Державної податкової адміністрації України (далі - ДПА України) в якому просить визнати протиправним рішення ДПА України та скасувати податкове повідомлення-рішення Центральної МДПІ у м. Кривому Розі.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2011 року у задоволенні позову ФО-П ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року апеляційну скаргу ФО-П ОСОБА_4 задоволено. Скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2011 року та прийнято нову постанову, якою позов ФО-П ОСОБА_4 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції Криворізька центральна ОДПІ подала касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2011 року.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про заміну сторони правонаступником у зв'язку з перетворенням на Криворізьку центральну об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази перейменування відповідача, судова колегія вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Центральною МДПІ у м. Кривому Розі проведена планова виїзна перевірка з питань дотримання ФО-П ОСОБА_4 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2007 року по 31 березня 2010 року. За результатами перевірки складено акт №2020/173/НОМЕР_1 від 02 липня 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення ФО-П ОСОБА_4 вимог ст.ст. 1, 2, 5 Указу Президента України №727/98 від 03 липня 1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (зі змінами та доповненнями), ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України №13-92 від 26 грудня 1992 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 56047, 46 грн.; пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9, п. 10.1 ст. 10 Закону України "Про податок на додану вартість" (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 539045, 22 грн.

На підставі акта перевірки Центральною МДПІ у м. Кривому Розі винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 15 липня 2010 року, яким ФО-П ОСОБА_4 нараховано податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у сумі 56047, 46 грн.

За наслідками адміністративного оскарження, рішенням Центральної МДПІ у м. Кривому Розі податкове повідомлення-рішення №/0 від 15 липня 2010 року залишено без змін та винесено податкове повідомлення-рішення №/1 від 31 серпня 2010 року.

Рішенням ДПА України №8212/к/25-0315 від 16 грудня 2010 року скаргу ФО-П ОСОБА_4 від 17 листопада 2010 року залишено без розгляду через порушення строків звернення до державної податкової служби.

Суд першої інстанції закрив провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним рішення ДПА України №8212/к/25-0315 від 16 грудня 2010 року про залишення скарги ФО-П ОСОБА_4 без розгляду та відмовив у задоволенні позовних вимог, вказавши у своїй постанові, що ФО-П ОСОБА_4 порушив вимоги законодавства, оскільки кошти, отримані від орендарів, згідно договорів оренди з іншими підприємцями, на розрахунковий рахунок ФО-П ОСОБА_4 - платника єдиного податку, повинні бути включені до отриманого доходу (бази оподаткування єдиним податком) так, як право власності на них переходить ФО-П ОСОБА_4, незалежно від того, чи перерахуються вони до підприємців довірителів, але суд апеляційної інстанції у своїй постанові не погодився з висновком суду першої інстанції та задовольнив позовні вимоги, оскільки отримані кошти ФО-П ОСОБА_4 повертав орендодавцям, і тому кошти за оренду майна проходили через рахунок ФО-П ОСОБА_4 транзитом від орендарів до орендодавців і не є виручкою позивача в розумінні Указу Президента України №727/98 від 03 липня 1998 року, оскільки не залишались в його розпорядженні.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

ФО-П ОСОБА_4 протягом періоду, який перевірявся, був платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвами про сплату єдиного податку та укладав договори оренди нежитлового приміщення і договори оренди нерухомого майна з орендарями. При наданні послуг з оренди майна, ФО-П ОСОБА_4 діяв в інтересах та на підставі довіреностей, наданих фактичними власниками нежитлових приміщень (нерухомого майна), що підтверджується довіреностями, згідно яких власники уповноважують ФО-П ОСОБА_4 вчиняти від їх імені правочини щодо здавання в оренду належних їм будь-яких об'єктів нерухомого майна; також між ФО-П ОСОБА_4 та власниками були укладені договори безоплатного користування нерухомим майном.

Згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів сума доходу ФО-П ОСОБА_4, яка надходить на його розрахунковий рахунок за надання нерухомого майна в оренду, згідно договорів, які були укладені між власниками майна в особі ФО-П ОСОБА_4 та орендарями, згідно довіреностей №6469, №3614, №498, №526, №2579, №2578, №527, безпосередньо виплачується власникам майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Судом першої інстанції зазначено, що будь-які документи, у тому числі і квитанції до прибуткових касових ордерів, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Тому не можуть бути прийняті як належні первинні документи квитанції до прибуткових касових ордерів, як безперечні докази фактичного отримання грошових коштів за здавання майна в оренду на підставі договорів саме власниками нерухомого майна від ФО-П ОСОБА_4, оскільки надані квитанції до прибуткових касових ордерів не містять всіх формальних реквізитів, передбачених чинним законодавством України, не підтверджують зміну структури активів та не свідчать про спричинення реальної зміни майнового стану як ФО-П ОСОБА_4, так і одержувачів, зазначених у квитанціях.

Також судом першої інстанції встановлено, що ФО-П ОСОБА_4 у 2007 році не включив до звіту платника єдиного податку суму 458762, 83 грн., отриману на розрахунковий рахунок за надання приміщення в оренду. Перевищення загальної суми доходу 500000, 00 грн. відбулось у серпні 2007 року, тому в III кварталі 2007 року перевищення загальної суми доходу ФО-П ОСОБА_4 500000 , 00 грн. склало 117407, 29 грн. згідно оплати орендарями послуг оренди приміщень, яка була перерахована на розрахунковий рахунок ФО-П ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України №727/98 від 03 липня 1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно ст. 2 Указу Президента України №727/98 від 03 липня 1998 року фізична особа - платник єдиного податку сплачує єдиний податок за ставкою, встановленою місцевими радами виключно з врахуванням дозволеного Указом обсягу виручки для суб'єктів малого підприємництва 500000 грн. за 1 рік. Річний обсяг отриманого доходу фізичної особи підприємця є критерієм визначення можливості підприємця перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Судом першої інстанції зазначено, що ФО-П ОСОБА_4 порушив вимоги ст. 5 Указу Президента України №727/98 від 03 липня 1998 року, згідно якої здійснення обчислення оподаткування єдиними податком, а саме: виручкою від реалізації продукції (товар послуг) є сума, фактично отримана суб'єктом підприємництва на розрахунковий рахунок або (чи) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), тобто кошти, отримані від орендарів, згідно договорів оренди з іншими підприємцями, на розрахунковий рахунок ФО-П ОСОБА_4 - платника єдиного податку, повинні бути включені до отриманого доходу (бази оподаткування єдиним податком), так як право власності на них переходить ФО-П ОСОБА_4, незалежно від того, чи перерахуються вони до підприємців довірителів.

Відповідно до ст. 6 Указу Президента України №727/98 від 03 липня 1998 року суб'єкт підприємницької діяльності, який сплачує єдиний податок не є платником податку з доходів фізичних осі, тобто позивач, будучи платником єдиного податку не сплачував податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності з отриманого доходу до 500000 грн.

Відповідно до пп. 9.12.1 та пп. 9.12.2 п. 9.12 ст. 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" якщо суб'єкт підприємницької діяльності отримує інші доходи, ніж визначені у пп. 9.12.1 цього Закону, то такі доходи оподатковуються за загальними, встановленими Законом правилами.

Судом першої інстанції зазначено, що доходи, отримані ФО-П ОСОБА_4, які перевищують максимальний дозволений рівень у сумі 500000 грн., оподатковуються відповідно до розділу IV Декрету №13-92 "Про прибутковий податок з громадян".

Перевищення максимального розміру отриманого ФО-П ОСОБА_4 доходу, виникло у III кварталі 2007 року, в результаті оплати на розрахунковий рахунок ФО-П ОСОБА_4 У 2007 році ФО-П ОСОБА_4 отримав, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок оплати за користування орендним приміщенням, дохід в розмірі 852442, 83 грн., який перевищує максимально допустимий розмір доходу фізичних осіб, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, згідно вимог Указу Президента України №727/98 від 03 липня 1998 року на суму 352442, 83 грн., яка підлягає оподаткуванню у порядку, встановленому розділом IV Декрету №13-92 "Про прибутковий податок з громадян".

У разі порушення вимог ст. 1 Указу Президента України №727/98 від 03 липня 1998 року, а саме: перевищення загальної суми отриманого доходу 500000, 00 грн., статтею 5 Указу передбачено перехід платника податку на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Також судом першої інстанції зазначено, що якщо у фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності у звітному календарному році виручка перевищує 500000, 00 грн., то така особа не може перейти на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності протягом наступного календарного року, тому ФО-П ОСОБА_4 протягом 2008 року не може бути платником єдиного податку, а дохід у сумі 1349741, 31 грн., отриманий від здійснення підприємницької діяльності, оподатковується у порядку, встановленому розділом IV Декрету №13-92 "Про прибутковий податок з громадян". Так як обсяг отриманого ФО-П ОСОБА_4 доходу протягом 2008 року склав 1349741, 31 грн. то ФО-П ОСОБА_4 не може бути платником єдиного податку протягом 2009 року, а дохід у сумі 911042, 29 грн., отриманий від здійснення підприємницької діяльності, оподатковується згідно порядку, встановленому розділом IV Декрету №13-92 "Про прибутковий податок з громадян". Оскільки обсяг отриманого ФО-П ОСОБА_4 доходу протягом 2009 року склав 911042, 29 грн. то ФО-П ОСОБА_4 не може бути платником єдиного податку протягом 2010 року, а дохід в сумі 251496, 10 грн., отриманий від здійснення підприємницької діяльності, оподатковується згідно порядку, встановленому розділом IV Декрету №13-92 "Про прибутковий податок з громадян".

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до висновку, що ФО-П ОСОБА_4 в порушення ст.ст. 1, 2, 5 Указу Президента України №727/98 від 03 липня 1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", ст. 13 Декрету №13-92 "Про прибутковий податок з громадян", з урахуванням вимог ст. 7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" оподаткуванню підлягає сума доходу ФО-П ОСОБА_4 за 9 місяців 2007 року в сумі 51557, 68 грн., а тому занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 7733, 65 грн.; за 2008 рік в сумі 140242, 00 грн., внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 21036, 35 грн.; за 2009 рік в сумі 142201, 07 грн. внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 21330, 16 грн.; за І квартал 2010 року в сумі 39648, 71 грн., внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності позивачем у сумі 5947, 30 грн.

Згідно ст. 5 Указу Президента України №727/98 від 03 липня 1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки ФО-П ОСОБА_4 порушив вимоги законодавства, то Центральною МДПІ у м. Кривому Розі правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги ФО-П ОСОБА_4 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Виходячи із викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про необхідність скасування постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року та залишення в силі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2011 року у даній справі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Здійснити процесуальне правонаступництво та замінити Центральну міжрайонну державну податкову інспекцію у м. Кривому Розі на Криворізьку центральну об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Касаційну скаргу Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року - скасувати.

Залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2011 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
В. В. Кошіль
М.О. Федоров