Справа № 813/8009/14
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року № 813/8009/14

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії:

головуючої судді - Потабенко В.А., суддів Сидор Н.Т., Гулика А.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Петрика Р.І.,

за участі представників:

від позивача - Добуша В.І., згідно довіреності,

від відповідача - не прибув,

від третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Едель» до Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, акціонерне товариство «Бетасан Бант Санаі ве Тікарет Анонім Сікреті», про визнання протиправними рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

приватне підприємство «Едель» (далі - ПП «Едель», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної служби інтелектуальної власності України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, акціонерне товариство «Бетасан Бант Санаі ве Тікарет Анонім Сікреті» (Betasan Bant Sanayi ve Ticaret Anonim Sikreti, далі - третя особа), з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 03.09.2014 року № 33622 про відповідність позначення «SANTAVIK» умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи по заявці ПП «Едель» № m 2013 02040 від 11.02.2013 року стосовно частини товарів та послуг;

- зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України зареєструвати позначення «SANTAVIK» як знак для товарів і послуг у відповідності до заявки ПП «Едель» № m 2013 02040 від 11.02.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому неправомірно відмовлено у реєстрації знаку для товарів і послуг у зв'язку із визнанням даного знаку таким, що вводить в оману споживача щодо належності товару іншому виробнику. Позивач не погоджується з даним рішенням, покликаючись на тривалий час реалізації ним пластирів медичного призначення на території України, що призвело до розрізнювальної здатності та асоціації даного товару саме з ПП «Едель». Відтак, вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наданих суду поясненнях, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання. Свою позицію щодо позову виклав у письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду 22.12.2014 року за вх. № 44890, суть яких зводиться до наступного. Оскаржуване рішення прийнято на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Так, підчас розгляду питання про реєстрацію за ПП «Едель» торгового знака було встановлено, що позначення «SANTAVIК» (латиницею) для пластирів, перев'язувальних матеріалів є таким, що може ввести в оману щодо товару (належності його іншому виробнику). Так, товари, марковані заявленим позначенням, тривалий час розповсюджуються на території України турецьким виробником АТ «Бетасан Бант Санаі ве Тікарет Анонім Сікреті», а, отже, можуть породжувати у свідомості споживачів асоціації, пов'язані саме з пластирами цієї компанії, що не відповідатиме дійсності. З урахуванням наведеного, відсутні будь-які підстави для визнання рішення державної служби інтелектуальної власності від 03.09.2014 року № 33622 протиправним та скасування. У зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув. 04.03.2015 року скерував на адресу суду клопотання за вх. № 6877, в якому просив проводити розгляд справи за відсутності представника та у задоволенні позовних вимог ПП «Едель» відмовити в повному обсязі. Крім того, 03.02.2015 року скерував на адресу суду письмові пояснення за вх. № 3157, в яких зазначає, що третя особа здійснює свою діяльність з використанням знаку, схожого з заявленим словесним позначенням та вже добре відомого українському споживачеві. Так, АТ «Бетасан Бант Санаі ве Тікарет Анонім Сікреті» є виробником пластирів медичного призначення «SANTAVIК», які вона тривалий час поставляє на Україну. Тому, реєстрація позначення «SANTAVIК» (латиницею) за заявкою ПП «Едель» може призвести до введення споживачів в оману стосовно товару та особи, яка його виробляє. У зв'язку з чим третя особа вважає рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 03.09.2014 року № 33622, яким ПП «Едель» відмовлено у наданні правової охорони товару, правомірним та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доводам та запереченням, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, враховуючи наступне.

ПП «Едель», , що зареєстроване за адресою: 79022, м. Львів, вул. Конюшинна, 28, згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, поряд з іншим, займається виробництвом фармацевтичних препаратів і матеріалів.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, ПП «Едель», відповідно до умов договору купівлі - продажу від 10.12.2010 року, придбало у ТзОВ «Вітапласт Компані» торговельні марки та технічні умови для виробництва пластирів для медичного застосування. Згідно додатку № 2 до вказаного договору ПП «Едель» придбало торговельну марку «САНТАВИК» класу товарів 5 за свідоцтвом № 80337.

Згідно свідоцтва № 80337, даний знак зареєстрований в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 10.08.2007 року. Відповідно до бібліографічних даних по цьому свідоцтву, заявка № m 2005 15649 про реєстрацію знаку для товарів та послуг «САНТАВИК» з вказівкою на індекс міжнародної класифікації товарів і послуг: Клас 5 подана ТзОВ «Вітапласт Компані» 16.12.2005 року.

На думку позивача, ТзОВ «Вітапласт Компані» правомірно використовувало дану торгову марку з 16.12.2005 року, оскільки згідно Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» право пріоритету на використання торгової марки виникає з дати подання заявки до Державного департаменту інтелектуальної власності чи до відповідного органу держави - учасниці Паризької конвенції про охорону промислової власності.

Придбавши у ТзОВ «Вітапласт Компані» свідоцтво на знак для товарів та послуг № 80337, ПП «Едель» 09.03.2011 року подало заявку № m 2011 03551 про реєстрацію знаку для товарів та послуг «САНТАВІК» з вказівкою на індекс міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків та перелік товарів та послуг: Клас 5. За результатами розгляду такої заявки 25.01.2012 року ПП «Едель» отримало свідоцтво на знак для товарів та послуг № 150980.

Враховуючи те, що ТзОВ «Вітапласт Компані» з 2005 року використовувало маркування медичних пластирів «САНТАВІК/SANTAVIK», ПП «Едель» 11.02.2013 року звернулося до Державної служби інтелектуальної власності України з заявкою № m 2013 02040 про реєстрацію знаку для товарів та послуг «SANTAVIK» з вказівкою на індекс міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків та перелік товарів і послуг: Клас 5.

В процесі розгляду даної заявки надійшло мотивоване заперечення від компанії «Бетасан Бант Санаі ве Тікарет Анонім Сікреті», суть якого полягала в тому, що знак «SANTAVIK» (латиницю) вже використовується турецькою компанією та вже добре відомий українському виробнику.

В обґрунтування свого заперечення, третьою особою було подано ряд документів, які підтверджували тривале поширення на території України медичного пластиру під спірним позначенням власного (турецького) виробництва. Це, крім іншого, лист Державної інспекції з контролю якості лікарських засобів Міністерства охорони здоров'я України від 04.05.2011 року щодо державної реєстрації пластирів «SANTAVIK» для медичного застосування виробництва «Бетасан Бант Санаі ве Тікарет Анонім Сікреті»; лист ПАТ «Укртелеком» про те, що пластир «Сантавік» виробництва «Бетасан Бант Санаі ве Тікарет Анонім Сікреті» рекламувався на таксофонних картках ПАТ «Укртелеком» з 2003 року; низку митних декларацій щодо поставки на територію України пластиру «SANTAVIK» виробництва «Бетасан Бант Санаі ве Тікарет Анонім Сікреті» з 2004 року тощо.

Відповідно до п. 4.5.1 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, заявнику було направлено повідомлення про можливу відмову у реєстрації знаку відносно частини товарів та послуг на тій підставі, що заявлене словесне позначення для товарів 05 класу МКТП, а саме «пластирі, перев'язувальні матеріали» є такими, що може ввести і оману щодо товару (належність його іншому виробнику). Товари марковані заявленим позначенням, можуть породжувати у свідомості споживачів асоціації пов'язані із товарами, які виготовляються турецькою компанією «Бетасан Бант Санаі ве Тікарет Анонім Сікреті», що насправді не відповідає дійсності.

За результатами розгляду даної заявки Державною службою інтелектуальної власності України затверджено висновок ДП «Укрпатент» про відповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи.

Висновок, затверджений Державною службою інтелектуальної власності України за № 33622 від 03.09.2014 року, набув статусу рішення про реєстрацію знака та направлений заявнику.

Відповідно до вказаного рішення, словесне позначення «SANTAVIK» для товарів 05 класу, а саме «пластирі, перев'язувальні матеріали» є таким, що може ввести в оману щодо належності товарів іншому виробнику. В обґрунтування цього наведено те, що «Пластирі медичного призначення з оригінальною назвою «САНТАВІК/SANTAVIK» поширює на територію України з 2003 року турецька компанія Betasan Bant Sanayi ve Ticaret Anonim Sikreti. Компанія здійснює свою діяльність з використанням знаку, схожого з заявленим позначенням. Товари, марковані заявленим позначенням, можуть породжувати у свідомості споживачів асоціації, пов'язані з товарами, які виготовляються турецькою компанією».

Підставою для такого висновку зазначено розділ ІІ ст. 6 п. 2 закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та п. 4.3.1.9 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг.

Позивач вважає рішення про відмову у наданні правової охорони заявленому позначенню згідно положень абзацу 5 п. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» необґрунтованим, у зв'язку з чим звернувся до суду з вимогою про скасування такого рішення.

Інших підстав позову позивачем не наведено.

Вирішуючи спір в даній адміністративній справі, колегія суддів керувалася наступним.

Відносини, що виникають у зв'язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг в Україні регулюються Цивільним кодексом України, окремими нормами Господарського кодексу України, Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та іншими нормативно - правовими актами.

Вимоги до заявки, правила подання та процедура розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів та послуг, на момент виникнення спірних правовідносин, регулюють Правила складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затв. наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 року № 116, з наступними змінами та доповненнями.

Згідно Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до Державної служби інтелектуальної власності України відповідну заявку.

Відповідно до ст. 2 цього Закону, до повноважень відповідача входить забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг, для чого, Державна Служба інтелектуальної власності України, зокрема, організовує приймання заявок, проведення їх експертизи, приймає рішення щодо них; видає свідоцтва на знаки для товарів і послуг, забезпечує їх державну реєстрацію; забезпечує опублікування офіційних відомостей про знаки для товарів і послуг; приймає в установленому порядку нормативно - правові акти у межах своїх повноважень.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Згідно з абзацом 5 п. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть одержати правову охорону позначення, які: є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Відповідно до п. 4.3.1.9. Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов'язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності.

Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Суд, проаналізувавши рішення про відмову у реєстрації позначення на підставі абзацу 5 пункту 2 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та п. 4.3.1.9. Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», неправомірним є використання імені, комерційного (фірмового) найменування, торговельної марки (знака для товарів і послуг), рекламних матеріалів, оформлення упаковки товарів і періодичних видань, інших позначень без дозволу (згоди) суб'єкта господарювання, який раніше почав використовувати їх або схожі на них позначення у господарській діяльності, що призвело чи може призвести до змішування з діяльністю цього суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 489 Цивільного кодексу України, правова охорона надається комерційному найменуванню, якщо воно дає можливість вирізнити одну особу з - поміж інших та не вводить в оману споживачів.

В судових засідання встановлено та підтверджено матеріалами справи, що третя особа здійснює свою діяльність з використанням знаку, схожого з заявленим словесним позначенням «SANTAVIK» (латиницею), та відома українському споживачеві як виробник пластирів для медичного призначення.

Порівнюючи обидва словесні позначення «SANTAVIK» (латиницею), розміщені на упаковці пластиру, який виробляється АА «Едель» та АТ «Бетасан Бант Санаі ве Тікарет Анонім Сікреті» (а.с. 223), суд звертає увагу на схожість їхнього виконання, а саме: однакове написання, фонетичне звучання, семантичне значення, однакову кількість букв.

Також є однотипним рід товару (пластир), призначення товару (медичне призначення), умови збуту (аптеки), коло споживачів.

Крім того, станом на дату подання даної заявки, третя особа вже здійснювала господарську діяльність щодо постачання товарів медичного призначення на територію України, в тому числі і пластирів для медичного застосування «SANTAVIК», у зв'язку з чим у свідомості споживачів могла сформуватись асоціація вказаного товару з турецькою компанією «Бетасан Бант Санаі ве Тікарет Анонім Сікреті».

Відтак, реєстрація товарного знака «SANTAVIK» (латиницею) за заявкою ПП «Едель», на переконання суду, може ввести споживачів в оману щодо виробника товару, тобто «SANTAVIK» (латиницею) є оманливим позначенням.

Вказаний висновок суду також підтверджується висновком судової експертизи дослідження об'єктів інтелектуальної власності по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 № 4082, що міститься в матеріалах справи, яким встановлено, що знак для товарів і послуг «SANTAVIК» згідно заявки № m 2013 02040 на реєстрацію знаку для товарів і послуг від 11.02.2013 року, є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка виробляє однорідний товар.

При вирішенні даної адміністративної справи, судом взято до уваги ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18.09.2013 року № К/9991/15131/12, в якій зазначається, що у відповідності до частин 2 і 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу. При цьому, позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що процес використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Крім того, в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 19.11.2013 року № 01-06/1658/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про захист прав на об'єкти інтелектуальної власності (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України), зазначено, що припис абзацу 5 пункту 2 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» є абсолютним критерієм для відмови у наданні правової охорони позначення. Обставини, зазначені в абзаці 5 пункту 2 статті 6 вказаного вище Закону, є самостійними підставами для відмови в наданні правової охорони.

Суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що третя особа веде господарську діяльність лише в країні походження, а саме в Туреччині, і не має жодного пріоритету на використання торгової марки «SANTAVIK» на митній території України, а також не має жодних майнових прав інтелектуальної власності на даний товарний знак. Наявними в матеріалах справи судовими рішеннями встановлено та підтверджено матеріалами справи, що турецька компанія поширює пластирі медичного призначення з оригінальною назвою «САНТАВІК/SANTAVIK» на території України з 2003 року і відома українському виробнику. Більше того, такі пластири поставлялись в адресу «Вітапласт Компані», яка в подальшому продала свої немайнові права на марку «САНТАВИК» ПП «Едель».

Суд вважає за необхідне зазначити, що права вітчизняних та іноземних виробників, які бажають отримати права на об'єкти інтелектуальної власності в Україні, регулюються Паризькою конвенцією про охорону промислової власності від 20.03.1883 року (далі - Паризька конвенція).

Згідно положень даної Конвенції, країни, в яких застосовується ця Конвенція, утворюють Союз по охороні промислової власності. Відповідно, особи кожної країни Союзу наділені тими ж самими правами, які надаються в даний час на території іншої країни на рівні з її громадянами.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідком розгляду справи суд дійшов висновку, що Державна служба інтелектуальної власності при прийнятті оскаржуваного рішення вказаних вище положень КАС України дотрималась в повній мірі.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд вважає, що оскаржуване рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 03.09.2014 року № 33622 про відповідність позначення «SANTAVIK» умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи по заявці ПП «Едель» № m 2013 02040 від 11.02.2013 року стосовно частини товарів та послуг винесене на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Відтак, у суду відсутні будь-які підстави для визнання його протиправним та скасування, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі у зв'язку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень статті 94 КАС України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору, сплаченого за подання даного позову, відшкодуванню з Державного бюджету України не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 14.04.2015 року.

Головуюча суддя Потабенко В.А.

Суддя Сидор Н.Т.

Суддя Гулик А.Г.