Справа № 2а-3833/09/1370
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2015р. м. Київ К/9991/95888/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.11.2009

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011

у справі № 2а-3833/09/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Дитини»

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова

про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.11.2009, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011, позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м. Львова від 11.02.2009 № 0/4331 (1) та № 0/4331 (2). Визнано ТОВ «Світ Дитини» неналежним суб'єктом сплати штрафних (фінансових) санкцій в сумі 234,97 грн. та 25 грн.

ДПІ у Личаківському районі м. Львова подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення ухвали нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: п. 1.1, п. 1.2 ст. 1, п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5, п.п. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16, п.п. 17.1.7 п. 17 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у Личаківському районі м. Львова здійснено перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 11.02.2009 № 13/15-1, в якому зафіксовано порушення вимог п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181 (далі - Закон № 2181-III). Порушення цієї норми закону полягало у несвоєчасній сплаті позивачем узгодженого податкового зобов'язання з єдиного податку з підприємницької діяльності юридичних осіб.

Вказані порушення, викладені в акті від 11.02.2009 № 13/15-1, слугували підставою для складання ДПІ у Личаківському районі м. Львова оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 11.02.2009:

- № 0/4331 (1) про нарахування штрафних санкцій в сумі 234,97 грн. за затримку сплати узгодженого податкового зобов'язання з єдиного податку на підприємницьку діяльність з юридичних осіб, в розмірі 20 % від простроченого податкового зобов'язання в сумі 1174,85 грн.;

- № 0/4331 (2) про нарахування штрафних санкцій в сумі 25 грн. за затримку сплати узгодженого податкового зобов'язання з єдиного податку на підприємницьку діяльність з юридичних осіб, в розмірі 10 % від простроченого податкового зобов'язання в сумі 250 грн.

Висновки контролюючого органу щодо прострочення сплати податкових зобов'язань ґрунтуються на тому, що незважаючи на ініціювання позивачем сплати єдиного податку з підприємницької діяльності юридичних осіб за вересень 2008 року в сумі 1566 грн., надходження вказаних коштів на бюджетні рахунки органу державного казначейства відбулося з порушенням строків з вини банку, у зв'язку з тим, що згідно з постановою Правління Національного банку України від 07.10.2009 в Акціонерному комерційному промислово-інвестиційному банку (закрите акціонерне товариство) призначено тимчасового адміністратора строком на 1 рік (з 07.10.2008 по 06.10.2009) та введено мораторій на задоволення позовних вимог кредиторів строком на 6 місяців (з 07.10.2008 по 06.04.2009).

Задовольняючи позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень від 11.02.2009 № 0/4331 (1) та № 0/4331 (2), суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач належним чином сплатив податкові зобов'язання, а у разі наявності вини банку щодо зарахування спірних платежів до бюджету, платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне зарахування їх до бюджету.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 № 1251-XII (із змінами та доповненнями) платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових) платежів у встановлені законами терміни.

Обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII.

Відповідно до п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Судами попередніх інстанцій при дослідженні питання щодо своєчасності погашення податкових зобов'язань за вересень 2008 року достовірно встановлено, що позивачем своєчасно та в повному обсязі ініційовано сплату податкових зобов'язань з єдиного податку в сумі 1566 грн. через філію відділення «Промінвестбанку» в м. Львові (далі - банк), що підтверджується платіжним дорученням від 10.10.2008 № 123.

Згідно з випискою банку від 10.10.2008 кошти в сумі 1566 грн. списано з рахунку позивача, утім не проведено Центральною розрахунковою палатою Промінвестбанку з підстав відсутності коштів на кореспондентському рахунку через призначення тимчасового адміністратора строком на 1 рік (з 07.10.2008 по 06.10.2009) та введення мораторію на задоволення позовних вимог кредиторів.

На підставі розпорядження Тимчасового адміністратора Промінвестбанку від 13.10.2008 № ТА-1/56-р кошти в сумі 1566 грн. повернуті на розрахунковий рахунок позивача.

Позивачем повторно ініційовано сплату податкового зобов'язання з єдиного податку за вересень 2008 року через банк згідно з платіжними дорученнями від 20.10.2008 № 123 (відкликане у зв'язку з порушенням терміну сплати на підставі листа ТОВ «Світ Дитини» від 01.10.2008 № 24), від 19.11.2008 та від 26.11.2008 № 145.

Кошти в сумі 1566 грн. зараховані банком на рахунок бюджету як сплата єдиного податку з підприємницької діяльності юридичних осіб лише 28.11.2008.

Таким чином, ненадходження коштів до бюджету, спрямованих позивачем у рахунок погашення податкових зобов'язань за вересень 2008 року в межах визначених граничних строків, відбулося з вини банку.

Виходячи з положень ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), за якими банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження, положень п. 22.4 ст. 22 цього ж Закону, за якими при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання, погашення платником податків податкового зобов'язання відбувається в момент подання до банку платіжного доручення на перерахування суми податку до бюджету.

Покладення на платника податків відповідальності за неперерахування чи несвоєчасне перерахування банком до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) не ґрунтується на положеннях законодавства, зокрема на п.п. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16 Закон N 2181-III, згідно із якими відповідальність за порушення строків зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених законодавством, з вини банку, покладається на такий банк. При цьому платник податків, зборів (обов'язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Таким чином, висновки судів про неправомірність застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання з єдиного податку з підприємницької діяльності юридичних осіб є обґрунтованими. Оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог про скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій залишаються судом касаційної інстанції без змін.

Разом тим суд касаційної інстанції вважає, що у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави відкривати провадження у справі та вирішувати позов, предметом якого були вимоги про визнання позивача неналежним суб'єктом сплати штрафних (фінансових) санкцій в сумі 234,97 грн. та 25 грн.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу (у редакції, чинній на час подання позову) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Кодексу адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 Кодексу позовна заява може містити, крім визначених частиною третьою цієї статті, інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа може оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але тільки виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин та враховуючи компетенцію адміністративних судів (статті 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (статті 162 Кодексу).

Отже, вимоги про визнання юридичної особи неналежним суб'єктом сплати штрафних (фінансових) санкцій не підлягають розгляду в адміністративних судах.

З огляду на викладене, оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання позивача неналежним суб'єктом сплати штрафних (фінансових) санкцій підлягають скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.11.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011 в частині вирішення позовних вимог про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Дитини» неналежним суб'єктом сплати штрафних (фінансових) санкцій в сумі 234,97 грн. та 25,00 грн. скасувати та закрити провадження справі в цій частині.

У решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.11.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою про перегляд даної ухвали, поданою у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун