Справа № 2-а/489/57/15
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а/489/57/15

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Коваленко І.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді -Яковлева Ю.В.
судді -Вербицької Н.В.
судді -Коваля М.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва та представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2015 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про визнання рішення протиправним та зобов'язання призначити пенсію,

встановила:

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 25.12.2014 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним рішення УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва з відмови у призначенні пенсії та зобов'язання призначити пенсію з 06.08.2014 року.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що до вересня 2004 позивач проживав в АДРЕСА_1, надалі виїхав на простійне місце проживання до держави Ізраїль, де перебуває на консульському обліку посольства України.

06 серпня 2014 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 звернувся до відповідача із заявою про призначення позивачу пенсії за віком, надавши необхідні оригінали та копії документів.

Рішенням УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва від 05.11.2014 року № 67/3 у призначенні пенсії було відмовлено з тих підстав, що паспорт громадянина для виїзду за кордон не містить інформації про місце проживання (реєстрацію) ОСОБА_4

Вказане рішення представник позивача вважав протиправним та таким, що порушує права позивача на соціальний захист.

Справа була розглянута в порядку письмового провадження.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 було задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва від 05.11.2014 року № 67/3 про відмову ОСОБА_4 у призначенні пенсії за віком.

У іншій частині вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва, посилаючись на порушення судом 1-ї інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивача - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом 1-ї інстанції норм матеріального права, просить зазначену постанову змінити та задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом 1-ї інстанції було встановлено, що у вересні 2004 року позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживав в АДРЕСА_1, виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де став на консульський облік посольства України.

Факт проживання позивача за вказаною адресою до виїзду за кордон та перебування на консульському обліку підтверджується довідкою ТОВ «Миколаївбудсервіс» від 23.10.2014 року № 3263 та копією закордонного паспорту (а.с. 6, 10).

По досягненню пенсійного віку, через свого представника за довіреністю ОСОБА_5, позивач звернувся до УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва із заявою про призначення пенсії за віком, надавши копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, необхідні для призначення пенсії (а.с. 5).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва від 05.11.2014 року № 67/3 в призначенні пенсії було відмовлено через відсутність передбачених законодавством документів щодо підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України (а.с. 4).

Відмовляючи у призначенні пенсії УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва виходило з того, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон не містить відомостей про місце проживання (реєстрації) позивача, а інших документів, що підтверджували місце проживання (реєстрації) ОСОБА_4 не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Більш детально організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина врегульовано Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»

Частиною 3 статті 25 Конституції України визначено, що Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, встановлено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, позивач, як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для призначення пенсії відповідач зобов'язаний призначити та здійснювати виплату пенсії позивачу.

Відповідно до п. 1.1 вищевказаного Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Судом 1-ї інстанції було вірно встановлено, що 06.08.2014 року на підставі нотаріально посвідченої довіреності представник позивача ОСОБА_5 звернувся до відповідача із заявою про призначення позивачу пенсії за віком, до якої додав копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон останнього, чим було дотримано вимоги Порядку (а.с. 5).

Виходячи з вищевикладеного, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення відповідача від 05.11.2014 року № 67/3 про відмову в призначенні пенсії за віком через відсутність підтвердження місця проживання (реєстрації) позивача, є неправомірним та підлягає скасуванню.

Щодо зобов'язання відповідача призначити пенсію за віком, то колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що ця вимога є передчасною виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ст. 26 цього ж Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Таким чином, право на пенсію викає за умови досягнення пенсійного віку та наявності відповідно страхового стажу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що зобов'язуючи відповідача призначити позивачу пенсію за віком, необхідно враховувати, що крім досягнення пенсійного віку, необхідною умовою для призначення пенсії є наявність відповідного страхового стажу, який в силу ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Крім того, для призначення пенсії спеціалісти Пенсійного фонду мають визначити заробітну плату (дохід) пенсіонера, зокрема, на підставі довідок про нараховану заробітну плату, що підлягають перевірці первинними документами.

Оскільки за поданою представником позивача заявою про призначення пенсії відповідач відповідного рішення по суті не прийняв, то необхідно відповідача зобов'язати розглянути цю заяву згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії основувалося на не підтвердженні місця проживання (реєстрації) позивача, тому, після скасування цього рішення відповідач зобов'язаний повторно розглянути заяву позивача і прийняти рішення з урахуванням наведених вище положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Вищого адміністративного суду України, а саме: в ухвалі від 03.12.2014 року по справі №106/1253/13-а(2а-106/62/13) та постанові від 06.11.14 року по справі № 316/802/14-а (2а/316/44/14).

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів на підставі п.1 ч.1 ст. 201 КАС України, вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч. 1 ст. 195, ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205 КАС України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва та представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2015 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про визнання рішення протиправним та зобов'язання призначити пенсію - змінити.

Викласти резолютивну частину вищевказаної постанови у наступній редакції:

«Адміністративний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва від 05.11.2014 року № 67/3 про відмову ОСОБА_4 у призначенні пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва розглянути подану ОСОБА_4 через представника заяву про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5-ть днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку у відповідності до положень діючого законодавства до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:/підпис/Ю.В. Яковлев
Суддя:/підпис/Н.В. Вербицька
Суддя:/підпис/М.П. Коваль