Справа № 2а-3190/10/0770
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Справа № 55155/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г.,Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекція у місті Ужгороді Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекція у місті Ужгороді Закарпатської області про скасування податкових рішень та податкових повідомлень рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до ДПІ у м. Ужгород Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року та про визнання протиправними та скасування податкового - повідомлення рішення № від 02.09.2010 року, №/0 від 16.07.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржувані рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкові повідомлення рішення ДПІ в м. Ужгороді були винесені протиправно на підставі акту перевірки від 07.07.2010 року. Протиправність позивач мотивує тим, що податковий орган не мав права переводити позивача ОСОБА_1 із спрощеної системи оподаткування на загальну і відповідно донараховувати відповідні податкові зобов'язання та штрафні санкції, оскільки в даний період 2007-2010 роки ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування, а податковий орган дійшов хибного висновку, що він у вересні 2007 року здійснив реалізацію паливно-мастильних матеріалів, а відтак, втратив право на перебування на спрощеній системі оподаткування. Такої реалізації позивач не здійснював, а помилково виписані накладні стосувалися інших товарно-матеріальних цінностей, і в подальшому були анульовані самим позивачем. Також, на думку позивача, якщо і була б така реалізація, то вона, на думку податкового орану мала місце тільки в 2007 році, а право на спрощену систему оподаткування ОСОБА_1 набував законно щороку, не допускаючи ні в 2007 році, ні в подальшому порушення податкового законодавства.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2012 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив того, що відповідачем не доведено продаж позивачем паливно-мастильних матеріалів. Поряд із наведеним податковий орган не мав підстав нараховувати штрафні санкції з огляду на ст. 250 ГК України. Також, не передбачено законодавством переводити суб'єкта підприємницької діяльності на загальну систему оподаткування. Поскільки, позивач із 2007 року по 2009 рік перебував на спрощеній системі, відтак, доходи не включаються до складу сукупного оподаткованого доходу за підсумками звітного року. Відносно порушень з патентування, то з самого акту перевірки, спочатку викладається, що діяльність позивача не підлягає патентуванню, проте в подальшому зазначаються порушення ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності». Разом з тим, суб'єкт на спрощеній системі не є платником плати за патентування.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Покликання маються на те, що перевіркою встановлено факт реалізації позивачем паливно-мастильних матеріалів. Даний товар відображений у звіті про отримання товару у ОСОБА_2 та реалізований ТОВ «Терпак Транс». Відтак, при здійсненні торгівлею вищезазначеної продукції неможливо застосувати спрощену систему оподаткування. Також, позивачем не придбано торговий патент на вказаний вид діяльності. Не заслуговує увагу твердження на відсутність повноважень податкового органу переводити суб'єкт господарювання на загальну систему оподаткування. Оскільки встановлено, що Указ Президента не поширюється на позивача, то відповідно і пункт 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Є помилковою позиція з приводу поширення на правовідносини ст. 250 ГК України крім того, додано судове рішення контрагента позивача, з якого підтверджено факт придбання у останнього паливно-мастильних матеріалів.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ДПІ в м. Ужгороді Закарпатської області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року, про що було складено відповідний акт від 07.07.2010 року за №1546/17-319/НОМЕР_1, в якому встановлено порушення ОСОБА_1 абз. 5 ст.7 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування та звітності суб'єктів малого підприємництва»№727 від 03.07.1998 року, оскільки дія такого Указу не поширюється на суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють торгівлю паливно-мастильними матеріалами, тоді як ОСОБА_1 01.09.2007 року, 02.09.2007 року, 04.09.2007 року, 19.09.2007 року здійснив реалізацію паливно-мастильних матеріалів згідно видаткових накладних №РН 0000002, №РН-0000035, №РН-0000004, №РН-0000003. В результаті, ДПІ м. Ужгорода перевела ОСОБА_1 із 01.09.2007 року на загальну систему оподаткування та застосувала до нього штрафні (фінансові) санкції та здійснила нарахування обов'язкових платежів. Зокрема, згідно рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року, виданого Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області, до ОСОБА_1 застосовано штрафну (фінансову) санкцію за порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»на суму 2046848,5 грн.; згідно рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 02.09.2010 року, виданого Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області, до ОСОБА_1 застосована штрафну (фінансову) санкцію за порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на суму 1345501,5 грн.; згідно рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року, виданого Державною податковою інспекцією у м. Ужгород Закарпатської області, до ОСОБА_1 застосовано штрафну (фінансову) санкцію за порушення ст.. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»в сумі 1595,00 грн. та згідно податкового повідомлення-рішення №/0 від 16.07.2010 року донараховано податок із доходів фізичних осіб в сумі 77107, 5 грн..

В акті перевірки зазначено, що ОСОБА_1 01.09.2007 року, 02.09.2007 року, 04.09.2007 року, 19.09.2007 року здійснив реалізацію паливно-мастильних матеріалів згідно видаткових накладних №РН 0000002, №РН-0000035, №РН-0000004, №РН-0000003. В подальшому ОСОБА_1 дані накладні були анульовані та виписані інші під такими ж номерами на таку ж суму.

Статтею 239 Господарського кодексу України передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що за продажу позивачем паливно-мастильних матеріалів, податковий орган не мав підстав для нарахування штрафних (фінансових) санкцій, оскільки, на твердженням ДПІ в м. Ужгороді порушення норм Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» мало місце в вересні 2007 року, а штрафні санкції застосовані у липні-вересні 2010 року, тобто за межами строків, передбачених ст.. 250 ГК України.

Відповідно до статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлена процедура дотримання строків протягом яких до господарюючого суб'єкта може бути застосована адміністративно-господарська санкція.

Вказана позиція не суперечить практиці суду касаційної інстанції та Верховного Суду України, яка мається в справі.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекція у місті Ужгороді Закарпатської області залишити без задоволення, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2012 року по справі № 2а-3190/10/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 06.04.2014 року