Справа № 826/6556/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/6556/15

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

15 квітня 2015 року м. Київ № 826/6556/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

Державної казначейської служби України

до

Державної виконавчої служби України

про

скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Державна казначейська служба України з позовом до Державної виконавчої служби України про скасування постанови.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; 5) подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору.

В контексті наведеного слід зазначити, що правові засади справляння судового збору, платників, об’єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки державного мита встановлюються в таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру – 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем по суті оскаржується постанова державного виконавця про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 230, 07 грн.

При визначенні характеру адміністративного позову як майнового слід виходити з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв’язку із здійсненням суб’єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Окремі рішення, прийняті суб’єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для змін майнового стану фізичної особи чи юридичної.

Зокрема, реалізація таких рішень може призводити до зменшення або збільшення майна особи. Відповідно оскарження такого рішення спрямоване на захист порушеного права у публічно - правових відносинах з метою збереження належного особі майна.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 р. "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зазначено, що при розгляді справ із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, суди повинні враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов’язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Таким чином, вбачається, що вимоги щодо протиправності постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, - є вимогами майнового характеру, оскільки спрямовані на збереження майна особи.

Відповідно до п. 14 вказаної постанови Пленуму позовні заяви про оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби оплачуються судовим збором відповідно до Закону України «Про судовий збір».

За подання таких позовних заяв судовий збір сплачується на загальних підставах.

В даному випадку позивачем до позовної заяви не додано жодного документу про сплату судового збору у порядку та розмірах, передбачених ч. 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», який підлягає сплаті виходячи із ставок за заявлення вимог майнового характеру та в даному випадку повинен становити 182,70 грн.

Що ж до викладених у позовній заяві доводів позивача про звільнення від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, суд зазначає наступне.

Так, у постанові Пленуму ВАС України "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" від 23 січня 2015 року № 2 зазначено, що відповідно до пункту 21 частини першої статті 5 Закону про судовий збір від сплати судового збору звільняються Міністерство фінансів України, місцеві фінансові органи, органи доходів і зборів, Державна казначейська служба України, Державна фінансова інспекція України та їх територіальні органи, Державна служба фінансового моніторингу України і Національний банк України - у справах, пов'язаних з питаннями, що стосуються повноважень цих органів.

Як передбачено цим приписом, указані органи звільняються від сплати судового збору у справах, пов'язаних з питаннями, що стосуються повноважень цих органів. Інакше кажучи, ці органи звільняються від сплати судового збору у справах, пов'язаних з виконанням тих функцій, для забезпечення яких вони утворені.

Оскільки, в даному випадку спір між сторонами виник з правовідносин виконавчого провадження, у якому позивач є боржником, та ці правовідносини не пов’язані зі здійсненням ДКСУ функцій та завдань в межах її повноважень, то посилання позивача про звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 21 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» є помилковим.

Таким чином, позивачем не був сплачений судовий збір у встановленому законом розмірі, що є недоліком позовної заяви.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві, зокрема, зазначається зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п.4 ч. 1).

Як вбачається з прохальної частини позову (предмет позову) позивач просить суд скасувати постанову відділу примусового виконання рішень ДВС України від 12.03.2015 ВП № 46108163 «Про накладення штрафу».

У той же час, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, стосується прийняття іншої постанови відділу примусового виконання рішень ДВС України від 25.03.2015 ВП № 12574183 «Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій».

Таким чином, у позові відсутній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги про скасування постанови відділу примусового виконання рішень ДВС України від 12.03.2015 ВП № 46108163 «Про накладення штрафу» та власне сама постанова від 12.03.2015 ВП № 46108163 «Про накладення штрафу», що є недоліком позовної заяви.

Відтак, позивачу слід усунути недоліки позовної заяви шляхом подання письмового викладу обставин в обґрунтування позовних вимог про скасування постанови відділу примусового виконання рішень ДВС України від 12.03.2015 ВП № 46108163 «Про накладення штрафу».

До того ж, на підтвердження викладених у позовній заяві доводів щодо дати отримання оскаржуваної постанови, якою у позові визначено 06.04.2015 р, та, відповідно, дотримання строків звернення до суду, позивачем не надано доказів на підтвердження дати отримання спірної постанови (конверт), з якого б вбачалась дата її отримання.

При цьому суд зазначає, що наявний на супровідному листі до постанови штамп вхідної документації ДКСУ не може бути беззаперечним доказом підтвердження дати отримання спірної постанови.

Відсутність наведених доказів створює перешкоди для перевірки дотримання строків звернення до суду, встановлених статтею 181 КАС України.

Наведене вище свідчить про недотримання вимог ст. 106 КАС України та є недоліком позовної заяви, що в свою чергу створює перешкоди для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання до канцелярії суду (м. Київ, вул. Командарма Каменєва, 8, корп. 1, блок «А») до 24 квітня 2015 року включно: 1) докази сплати судового збору відповідно до вищенаведеного та у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір»; 2) уточнення позовних вимог з урахуванням наведених обставин щодо суперечностей змісту обставин позову та його прохальної частини; 3) докази отримання позивачем спірної постанови (конверт, витяг із журналу вхідної кореспонденції тощо).

Керуючись ст. 106, ч. 1 ст. 108, ст. 160, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву Державної казначейської служби України залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення недоліків до 24 квітня 2015 року включно.

3. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Роз’яснити позивачу, що залишення позовної заяви без руху не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

5. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки встановлені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Кармазін