Справа № 2323/2345/2012
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Горобець О.К. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Справа: № 2323/2345/2012

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області на постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 02 березня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області ( далі - відповідач ) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.02.2011 р. без обмеження кінцевою датою, а також нараховувати і виплачувати позивачу додаткову пенсію з урахуванням наступного збільшення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати.

Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 02 березня 2012 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: в частині позовних вимог за період з 22.02.2011 р. по 22.07.2011 р.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є непрацюючим пенсіонером, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю та є особою, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС, віднесеною до 4 категорії.

Задовольняючи адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 22.02.2011 р. по 22.07.2011 р. суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак, вважає, що судом було неправильно визначено дату, з якої позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон № 796-ХІІ ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 39 Закону № 796-ХІІ, пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, зокрема у зоні посиленого радіоекологічного контролю підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, а відповідно до неї в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 51 Закону № 796-ХІІ, особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком регламентовано ст. 28 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, а розмір мінімальної заробітної плати для осіб щорічно встановлюється Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Крім того, колегія суддів звертає увагу й на те, що 14.06.2011 р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» № 3491-VI, відповідно до якого п. 7 ч. 1 Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено п. 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення, зокрема ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На підставі та на виконання наведеної норми 06.07.2011 р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанова «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» № 745, що набрала законну силу з 23.07.2011 р., у п. 1 якої встановлено, що особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесеним до 4 категорії, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, виплачується у розмірі 5% прожиткового мінімуму, а у п. 4 закріплено, що підвищення до пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні посиленого радіоактивного контролю здійснюється в розмірі 5,2 грн.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, всупереч ст.ст. 39, 51 Закону № 796-ХІІ, належні позивачу виплати у період до 22.07.2011 р. здійснювались в розмірі, установленому постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 р. № 530, а не Законом № 796-ХІІ.

Проте, з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України має вищу юридичну силу в порівняні з постановою Кабінету Міністрів України, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач у період до 22.07.2011 р. неправомірно здійснював належні позивачу виплати в розмірі меншому, ніж це передбачено ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, колегія суддів приймає до уваги та погоджується з доводами апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 99, 100 КАС України при визначенні дати, з якої адміністративний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, судова колегія встановила, що ОСОБА_2 звернувся до суду з даним адміністративним позовом 16.02.2012 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Шполянського районного суду Черкаської області.

У своєму адміністративному позові ОСОБА_2 просила суд про задоволення її позовних вимог з 01.02.2011 р.

При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України закріплено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, регламентований адміністративним процесуальним законодавством шестимісячний строк звернення з адміністративним позовом до суду може бути поновлений судом виключно за наявності поважних причин його пропуску. За відсутності таких причин суд повинен залишити позовну заяву без розгляду.

Виходячи з викладеного колегія суддів звертає увагу на те, що позовні вимоги за період з 22.02.2011 р. по 22.07.2011 р. (за який позовні вимоги були задоволені судом першої інстанції) були заявлені позивачем поза межами строку звернення до адміністративного суду.

При цьому, при зверненні до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом ОСОБА_2 не заявляв клопотання про поновлення пропущеного ним строку звернення до суду та взагалі не вказав поважних причини його пропуску.

Судова колегія вважає, що наведені обставини помилково не були враховані судом першої інстанції, що призвело до порушення ним вищенаведених норм процесуального права.

З огляду на це та з урахуванням приписів п. 9 ч. 1 ст. 155 та ч. 1 ст. 203 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову суду в частині задоволення позовних вимог за період з 22.02.2011 р. по 22.07.2011 р., а позовні вимоги ОСОБА_2 за цей період часу залишити без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія вважає, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області підлягає задоволенню частково, постанова Шполянського районного суду Черкаської області від 02 березня 2012 року в частині задоволення позовних вимог за період з 22.02.2011 р. по 22.07.2011 р. скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області задовольнити частково.

Постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 02 березня 2012 року а частині задоволення позовних вимог за період з 22.02.2011 р. по 22.07.2011 р. скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 22.02.2011 р. по 22.07.2011 р. залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 02 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.