Справа № 2а-6871/11/1370
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

01.04.2015р. м. Київ К/800/42387/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Шведа Е.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Будинкоуправління № 4 квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова до управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі міста Львова (далі - УПФ), третя особа - ПП «Доброчин-сервіс» про визнання протиправним та скасування вимог про сплату боргу та спонукання до вчинення дій, за касаційною скаргою Будинкоуправління № 4 квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова (далі - БУ № 4 КЕВ міста Львова) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2011 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2013 року, -

встановив:

У червні 2011 року БУ № 4 КЕВ міста Львова звернулось до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених вимог просило:

визнати протиправною та скасувати вимогу УПФ про сплату боргу № Ю 125 від 09.03.2011;

визнати протиправною та скасувати вимогу УПФ про сплату боргу № Ю 153 від 05.04.2011;

зобов'язати УПФ внести зміни до картки особового рахунку БУ № 4 КЕВ міста Львова в частині зарахування перерахованих ПП «Доброчин-сервіс» в січні-березні 2011 року сум єдиного внеску в розмірі 136943,89 грн. від імені та за рахунок БУ № 4 КЕВ міста Львова згідно договору-доручення № 1від 27.02.2009 як оплату БУ № 4 КЕВ міста Львова єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахованого за січень-лютий 2011.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, БУ № 4 КЕВ міста Львова звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 220 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що БУ № 4 КЕВ міста Львова перебуває на обліку в УПФ та є платником єдиного внеску.

27.02.2009 між БУ № 4 КЕВ міста Львова та ПП «Доброчин-Сервіс» укладено договір доручення № 1. Згідно з пунктом 2.3.3 умов вказаного договору ПП «Доброчин-Сервіс» зобов'язане проводити оплату рахунків по зобов'язаннях БУ № 4 КЕВ міста Львова перед третіми особами за письмовим розпорядження БУ № 4 КЕВ міста Львова в строк, визначеним розпорядженням.

27.02.2009 БУ № 4 КЕВ міста Львова на підставі договору доручення направило ПП «Доброчин-Сервіс» письмові розпорядження про перерахування коштів своїм кредиторам, серед яких було УПФ.

На виконання розпоряджень ПП «Доброчин-Сервіс» з власного рахунку сплатило на рахунок УПФ суми єдиного соціального внеску. Однак, сплачені суми єдиного соціального внеску не зараховані в особовий рахунок позивача, оскільки такі не надходили з банківського рахунку платника страхових внесків. Сплачені суми було зараховано на особовий рахунок ПП «Доброчин-Сервіс».

На підставі відомостей з картки особового рахунку БУ № 4 КЕВ міста Львова УПФ було сформовано вимоги про сплату боргу - № Ю 125 від 09.03.2011, № Ю 153 від 05.04.2011, які є спірними у даній справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ), у редакції на час виникнення спору, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до статті другої Закону № 2464-VІ виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Нормами статті дев'ятої вказаного закону визначено порядок обчислення і сплати єдиного внеску.

Так, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Разом з тим, згідно з частиною дев'ятою статті 25 Закону № 2464-VІ передача платниками єдиного внеску своїх обов'язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством.

Враховуючи наведені норми Закону № 2464-VІ, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що саме платник єдиного соціального внеску зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати зі свого банківського рахунку нараховані ним страхові внески, а не передавати свої обов'язки по сплаті єдиного внеску третім особам, а відтак про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Будинкоуправління № 4 квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2011 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: