Справа № 02-4-2/126
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Київ К/800/4336/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України, треті особи: НАК "Надра України", ТОВ «Еліт Транс Сервіс», про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України про визнання дій Кабінету Міністрів України неправомірними та зобов'язання скасувати постанову від 11.09.2007 року № 1109; визнання бездіяльності Фонду державного майна України неправомірною та зобов'язати подати позов про незаконність відчуження будинку по АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.02.2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2009 року, відмовлено ОСОБА_3 у відкритті провадження в адміністративній справі до Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України, за участю третіх осіб Національної акціонерної компанії «Надра України», товариства з обмеженою відповідальністю «ЕлітТрансСервіс» про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов'язання вичинити певні дії.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_3 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Суди, відмовляючи у відкритті адміністративного провадження в справі, виходили з того, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Компетенція (юрисдикція) судів щодо розгляду таких справ визначається процесуальними законами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних рішень) справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач оскаржує постанову Кабінету Міністрів України від 11.09.2007 року № 1109 та бездіяльність Фонду Державного майна України щодо неподання позову про незаконність відчуження будинку по вул. Володимирівській, 34/9-А у м. Києві.

Отже, вимоги до відповідачів не є пов'язаними із здійсненням ними владних управлінських функцій по відношенню до позивача, а обставини, які наводить позивач у позовній заяві, не належать до публічно-правових відносин, а є реалізацією органами державної влади господарських функцій.

Тобто, у справі існує спір, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Стаття 109 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в разі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, висновки якого підтримав суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2009 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: