Справа № 810/518/15
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року 810/518/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання - Наталенко Ю.О., за участю представника позивача, представника відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т АН О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.09.2014 р. №, №, №, вимоги №Ф-24 У від 13.08.2014 р. та від 20.10.2014 р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2015 р. провадження по даній справі у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 04.09.2014 р. закрито.

У обґрунтування своєї правової позиції позивач вказує, що податковим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Броксвіт» за період 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. За результатами перевірки складено акт від 13.08.2014 р. №2415/17- (далі - Акт перевірки) та винесено податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 р. № щодо нарахування податку на доходи від підприємницької діяльності у розмірі 47735,04 грн. за основним платежем та 11933,76 грн. за штрафними санкціями, податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 р. № щодо нарахування ПДВ у розмірі 56199,00 грн. за основним платежем та 14049, 75 грн. за штрафними санкціями, а також - вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24У від 13.08.2014 р. зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 100906,56 грн., із рішенням № від 04.09.2014 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 10090,66 грн.

Вказує, що позивач не погоджується з висновками Акту перевірки та вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання та прийняв рішення, що суперечить законодавству та виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених законами України.

У судових засіданнях представник позивача підтвердив обставини викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідача - Бориспільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області проти позову заперечував. У обґрунтування своїх заперечень зазначила, що працівниками Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області проведено документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Броксвіт» за період 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. За результатами перевірки складено акт перевірки, в якому вказані порушення податкового законодавства та винесено податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 р. № щодо нарахування податку на доходи від підприємницької діяльності у розмірі 47735,04 грн. за основним платежем та 11933,76 грн. за штрафними санкціями, податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 р. № щодо нарахування ПДВ у розмірі 56199,00 грн. за основним платежем та 14049, 75 грн. за штрафними санкціями, а також - вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24У від 13.08.2014 р. зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 100906,56 грн., із рішенням № від 04.09.2014 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 10090,66 грн.

Вважає, що оскаржувані рішення є правомірним та таким, що відповідють нормам чинного законодавства.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області проведено документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Броксвіт» за період 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено Акт перевірки в якому були зафіксовані виявлені порушення п.138.2 та п.138.4 ст.138, п.п. 139.1.1-5, п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.164.1, п.164.3 ст. 164, п. 176.1 ст.176, п.177.2 та п.177.5 ст.177 ПК України, подано з недостовірними даними декларацію про майновий стан і доходи за 2012 р. Донараховано ПДФО за 2012 р. на суму 47735,04 грн.;

- п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, подано декларації з ПДВ за березень - квітень, червень та липень 2012 р. з недостовірними даними, донараховано ПДВ в сумі 56199,00 грн.;

- п.п.2 п.1 ст. 2 Закону України від 08.07.2010 р. №2464 - VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», не нараховано платником податку єдиного соціальний внесок за 2012 р. Донараховано єдиний соціальний внесок в сумі 100906,56 грн.;

- п.176.1 - а ст.176, п.177.10 ст.177 ПК України, неналежне ведення обліку доходів та зборів за 01.01.2012 р. по 30.09.2012 р.

За результатами розгляду матеріалів перевірки Бориспільською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 р. № щодо нарахування податку на доходи від підприємницької діяльності у розмірі 47735,04 грн. за основним платежем та 11933,76 грн. за штрафними санкціями, податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 р. № щодо нарахування ПДВ у розмірі 56199,00 грн. за основним платежем та 14049, 75 грн. за штрафними санкціями, а також - вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24У від 13.08.2014 р. зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 100906,56 грн., із рішенням № від 04.09.2014 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 10090,66 грн.

У зв'язку з примиренням за наслідками досягнення податкового компромісу Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2015 р. провадження по даній справі у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області № від 04.09.2014 р. закрито.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням суд вважає за необхідне вказати наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_1 п. 138.2. та п. 138.4. ст. 138, п.п. 139.1.1-5, п.139.1.9. ст. 139, п. 164.1., п.164.3 ст. 164, п. 176.1., ст.177.2 та п. 177.5. ст. 177 ПК України. Податковий орган вважає, що позивачем безпідставно віднесено до складу витрат витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей у розмірі 280990,00 грн. у ТОВ «Броксвіт» у 2012 р.

Безпідставність віднесення витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, придбаних у ТОВ «Броксвіт», на думку податкового органу, полягає у тому, що господарські операції між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Броксвіт» носять характер нереальних та вчинені без мети настання правових наслідків.

Судом встановлено, що господарські відносини між ФОП ОСОБА_1 і ТОВ Броксвіт» підтверджуються первинними документами, а саме договір поставки №10 від 02.03.2012 р., видаткова накладна №124 від 11.06.2012 p., податкова накладна від 11.06.2012 р. №8, видаткова накладна №131 від 31.07.2012 p., податкова накладна від 31.07.2012 р. №2, видаткова накладна №10 від 16.03.2012 р., податкова накладна від 16.03.2012 р. №6, видаткова накладна №23 від 26.03.2012 p., податкова накладна від 26.03.2012 р. №19, видаткова накладна №36 від 18.04.2012 p., податкова накладна № 1 від 18.04.2012 p., видаткова накладна №49 від 30.04.2012 p., податкова накладна від 30.04.2012 р. №13, видаткова накладна №17 від 21.03.2012 p., податкова накладна від 21.03.2012 р. №13.

Згідно договору поставки №10 від 02.03.2012 р., в порядку та на умовах, визначеному у цьому договорі, Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти у свою власність та оплатити Товар.

Рух меблів від ТОВ «Броксвіт» до ФОП ОСОБА_1 підтверджується товарно- транспортною накладною від 21.03.2012 p., товарно-транспортною накладною від 30.04.2012 p., товарно-транспортною накладною від 18.04.2012 p., товарно-транспортною накладною від 18.04.2012 р., товарно-транспортною накладною від 26.03.2012 p., товарно-транспортною накладною від 16.03.2012 р., товарно-транспортною накладною від 31.07.2012 р., товарно - транспортною накладною від 11.06.2012 р.

Судом встановлено, що під час укладання Договору поставки TOB «Броксвіт» було зареєстровано у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України та являлося платником податку на додану вартість, тобто було наділене правом видавати податкові накладні.

Наявність зв'язку між придбаними меблями та господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 підтверджується рядом договорів про співробітництво, укладених ФОП ОСОБА_1 з іншими суб'єктами господарювання, відповідно до яких Позивач зобов'язана забезпечувати матеріально технічну базу (для проведення спільних заходів, які сприятимуть продажу продукції ТОВ «Емвей Україна» та обладнати приміщення про проведення презентаційних зустрічей у відповідності до сучасних вимог для забезпечення підвищення обсягів реалізації продукції торгової марки Емвей. До таких договорів належить зокрема:

- договір про надання інформаційно-консультаційних послуг № 01-LA від 28.11.2012 р.,

- договір про надання інформаційно-консультаційних послуг № 02-LA від 28.11.2011 р.,

- договір про співробітництво №1/12 від 16.03.2012 р.,

- договір про співробітництво №3/12 від 21.03.2012 р.,

- договір про співробітництво №9/12 від 31.07.2012 р.,

- договір про співробітництво №8/12 від 11.06.2012 р.,

- договір про співробітництво №7/12 від 30.04.2012 р.,

- договір про співробітництво № 6/12 від 26.03.2012 р.,

- договір про співробітництво №11/12 від 31.07.2012 р.,

- договір про співробітництво №10/12 від 31.07.2012 р.,

- договір про співробітництво №5/12 від 26.03.2012 р.,

- договір про співробітництво №4/12 від 21.03.2012 р.,

- договір про співробітництво №2/12 від 16.03.2012 р.,

Судом встановлено, що витрати ФОП ОСОБА_1 на придбання меблів у ТОВ «Броксвіт» підтверджуються належними первинними документами, зокрема, Договором поставки та складеними до нього видатковими та податковими накладними. Такі витрати пов'язані із господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1, оскільки придбані меблі використовувались останньою при виконанні своїх зобов'язань за іншими договорами.

Оскільки за придбані меблі ФОП ОСОБА_1 було фактично сплачено грошові кошти у сумі 337188, 54 грн., у тому числі ПДВ на суму 56 198,09, понесення таких витрат призвело до збільшення зобов'язань позивача.

Суд вважає, у зв'язку з вищевикладеним ФОП ОСОБА_1 було правомірно віднесено до складу витрат витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей у розмірі 280990,00 грн. у ТОВ «Броксвіт» у 2012 р.

Згідно п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, п. 140.2 - 140.5 ст. 140, ст. 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до п.п. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 цього Кодексу; суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому ст. 159 цього Кодексу; суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; інші витрати, передбачені цим розділом.

Крім того, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не включаються до складу витрат.

Статтею 177 ПК України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.3 ст. 177 ПК України встановлено, що для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п.п. 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас ст. 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Суд вважає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 було правомірно віднесено до складу витрат витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей у розмірі 280990,00 грн., а тому податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 р. № є таким, що винесено протиправно та підлягають скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом було винесено вимогу від 20.10.2014 р. про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 100 906,56 грн. та Рішення № від 04.09.2014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого ЄСВ у розмірі 10090,66 грн.

Суд вважає, що прийняття податковим органом неправомірного податкового повідомлення-рішення № від 04.09.2014 р. потягло за собою прийняття неправомірних вимог №Ф-24 У від 13.08.2014 р. та від 20.10.2014 р та Рішення №, оскільки.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2012 р. по 30.09.2012 р. перебувала на загальній системі оподаткування, а з 01.10.2012 р. по 31.12.2012 р. - на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних, фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, а фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування - до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вона є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 2009 р. що підтверджується копією паспорта та копією пенсійного посвідчення.

Таким чином, висновки податкового органу щодо порушення ФОП ОСОБА_1, законодавства про сплату та облік ЄСВ є необґрунтованим.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач як суб'єкти владних повноважень не довів суду правомірність прийнятих оскаржуваних рішень.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 69, 70, 71, 72, 128, 158-163, 167, 2442 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 04.09.2014 р.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 04.09.2014 р. про застосування штрафних санкцій.

4. Визнати протиправною та скасувати вимогу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-24У від 13.08.2014 р.

5. Визнати протиправною та скасувати вимогу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки ) з єдиного соціального внеску від 20.10.2014 р.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 07 квітня 2015 р.