Справа № 826/19324/14
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Губська О.А.

за участі :

секретар с/з Печенюк Р.В.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер» до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування розпорядження -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Спільне українсько-німецьке товариство з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер», звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15 жовтня 2014 року № 158/02-рп/к в частині визнання Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер» таким, що в період 2012 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в межах міста Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив постанову скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання на апеляційний розгляд не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Другим відділом досліджень і розслідувань Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України в 2012 році проведено поглиблене дослідження стану конкуренції на роздрібних ринках світлих нафтопродуктів у м. Києві відповідно до Законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист економічної конкуренції», Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 р. № 49-р, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 р. за № 317/6605, Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 р. № 32-р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2001 р. за № 291/5482.

За результатами зазначеного дослідження встановлено, що СП ТОВ «КЕРШЕР» у період 2012 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в межах міста Києва.

На підставі подання другого відділу досліджень і розслідувань Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.10.2014 р. № 147/кол щодо дослідження становища суб'єкта господарювання на товарному ринку адміністративною колегією Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято Розпорядження від 15.10.2014 р. № 158/02-рп/к, яким у період 2012 року Спільне українсько-німецьке товариство з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «КЕРШЕР» визнано таким, що займало монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в межах міста Києва.

Вважаючи зазначене вище розпорядження протиправним позивач звернувся з даним позовом в суд.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване розпорядження не порушує права та охоронюваний законом інтерес позивача, оскільки лише фіксує процесуальне становище позивача та не покладає на нього будь-яких обов'язків.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може не погодитися та звертає увагу на наступне.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Закону України «Про Антимонопольний комітет України» від 26.11.1993 р. №3659-XII, Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.2001 р. №2210-III та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Антимонопольний комітет України» адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження, зокрема проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Разом з тим, у відповідності до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом п.8 ч.1 ст.3 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини 1 статті 17 КАС).

Рішенням в розумінні статей 17 КАС України є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має чітко визначені зовнішні реквізити, породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин та поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів. Дії - це активна поведінка суб'єкта владних повноважень, що впливає на реалізацію прав свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що викладений у них принцип адміністративного судочинства полягає у захисті порушеного права, свободи або інтересу від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально-правового інтересу позивача щодо оскаржуваного рішення, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Водночас, за відсутності об'єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції, оскаржуваним розпорядженням адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.10.2014 року № 158/02-рп/к зафіксовано факт того, що СП ТОВ «КЕРШЕР» (м. Київ, вул. Солом'янська, 11, код за ) в 2012 році займало монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в межах міста Києва.

Зі змісту оскаржуваного розпорядження вбачається, що останнє тільки фіксує становище позивача та не покладає на нього будь-яких обов'язків. Визначення монопольного становища належить до виняткової компетенції органів антимонопольного комітету та є способом реалізації покладених на них законодавством владних управлінських функцій у сфері забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Вирішення питання про прийняття розпорядження про визначення монопольного (домінуючого) становища на ринку належить до виняткової компетенції органів антимонопольного комітету та є способом реалізації покладених на них законодавством владних управлінських функцій у сфері забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Перелік порушень законодавства про захист економічної конкуренції визначено ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції». З вказаної норми вбачається, що лише зловживання монопольним (домінуючим) становищем може потягнути за собою відповідальність. В оскаржуваному розпорядженні не наведено фактів щодо зловживання позивачем монопольним (домінуючим) становищем.

Саме по собі монопольне становище суб'єкта господарювання не визнається порушенням антимонопольного законодавства.

Отже, прийняття даного розпорядження не може порушувати права або законні інтереси суб'єкта господарювання, оскільки застосування до нього будь-яких санкцій (заходів відповідальності), встановлених статтями 51- 54 Закону України «Про захист економічної конкуренції», таке рішення не передбачає.

Оскільки, оскаржуване розпорядження жодним чином не порушує прав та інтересів позивача та не породжує будь-яких юридичних наслідків, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя О.А.Губська

Повний текст виготовлено - 10.04.2015 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Губська О.А.

Беспалов О.О.