Справа № 826/17597/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
09 квітня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Троян Н.М., Мельничук В.П.;
за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 ича на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ича до Головного управління національної гвардії України про зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2014 року, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління національної гвардії України про зобов`язання вчинити дії. Свої позовні вимоги мотивував тим, що у період з 24.08.1993 року по 14.06.1995 року позивач навчався у Київському військовому ліцеї, проте в порушення норм статті 24 Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу (в редакції чинній на час закінчення навчання) вказаний період позивачу не було враховано до загальної вислуги років. Просив суд визнати неправомірними дій щодо не зарахування навчання в київському військовому ліцеї, зобов`язання зарахувати період навчання в Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби та до строку безперервної військової служби, внесення змін у всі документи, провести перерахунок вислуги років вважаючи початком військової служби день зарахування до навчального закладу, а саме, 24.08.1993 року та оголосити відповідними наказами; зобов`язати з 03.02.2012 року провести перерахунок розміру щомісячної грошової надбавки за вислугу років, щомісячної надбавки за безперервну військову службу, преміювання, допомоги на оздоровлення у разі вибуття в чергову відпустку та виплатити їх.
Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши суддю доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін з таких підстав.
Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач у період з 24.08.1993 року по 16.06.1995 року навчався у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна.
Позивач, 22.10.2014 року звернувся до відповідача з заявою про вирішення питання щодо зарахування йому до вислуги років навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна.
Листом від 04.11.2014 року №3/18/3-М-778 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для зарахування до вислуги років навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна, оскільки навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна не є військовою службою.
Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час зарахування позивача до Ліцею та проходження навчання у ньому), початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом.
У новій редакції цього Закону, яка набрала чинності 31 липня 1999 року і, з відповідними змінами, діє на даний час, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII визначено виключний перелік видів військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено і статтею 25 цього Закону.
Громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, відповідно до частини першої статті 12 Закону №2232-ХІІ, проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.
Відповідно до п.2.3 постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року №490 "Про реформу системи військової освіти" Київський військовий ліцей, у якому з 15 серпня 1992 року по 18 червня 1994 року навчався позивач, був створений на базі Київського суворовського військового училища з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, навчання зазначений ліцей не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а, отже, і проходженням військової служби, згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону №2232-ХІІ.
Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 1 жовтня 2013 року (справа № 21-330а13), яка, відповідно до приписів статті 244-2 КАС України, є обов`язковою для всіх судів України.
Крім того, за змістом статті 2 Закону №2232-ХІІ, необхідною умовою прийняття на військову службу є, зокрема, досягнення громадянином України відповідного віку, передбаченого статтею 15 цього Закону.
Проте позивач, під час вступу до Ліцею та в період навчання у ньому був неповнолітнім, не міг бути призваним на військову службу та бути військовослужбовцем, а тому час навчання у вказаному навчальному закладі не може бути зарахований у загальний строк військової служби.
Враховуючи викладене, відмовляючи позивачу у зарахуванні навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна відповідач діяв відповідно до вказаних вище норм законодавства, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, поряд з тим, що на суб`єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб`єктом владних повноважень, покладено обов`язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.
Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ича залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 14 квітня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 09 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Троян Н.М.

Мельничук В.П.