Справа № 2а/0532/131/2012
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2015р. м. Київ К/800/9617/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Донецьку ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Донецьку ради на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду першої інстанції з позовом в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування не в повному обсязі допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.06.2011 року та зобов'язати УПСЗН Ленінської районної у м. Донецьку ради виплачувати їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.06.2011 року у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 24 жовтня 2012 року задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем в повному обсязі проведена виплата позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2013 року апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог:

- зобов'язано відповідача здійснити перерахунок позивачу державної соціальної допомоги по догляду за дитиною у розмірі встановленого прожиткового мінімуму для дітей до 6 років за період з 01.06.2012 року по 01.12.2012 року;

- в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що виплатив їй відповідач не відповідає розміру такої допомоги, який встановлений ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

У поданій касаційній відповідач заявив вимоги про скасування рішення суду апеляційної інстанції, як такого, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково.

У доводах касаційної скарги, скаржник зазначає, що ним в повному обсязі проведена виплата позивачу допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до пункту першого частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Позивач має доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у відповідача Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної ради м. Донецька як особа застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 130 грн. на місяць.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок і виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до вимог Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а саме, в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років. Однак, листом відповідача від 26.10.2011 року № 02-05/6-2198/06 позивачу відмовлено у задоволенні вказаної заяви

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

До 01.01.2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III (далі - Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40- 44.

Конституційний Суд України рішенням від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40- 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31.12.2008 року.

Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 01.01.2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня 2008 № 835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 45 Закону України від 27.04.2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-ІІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27.12.2001 року № 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-III на виконання статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися.

Оскільки Законами України «Про Державний бюджет України» на 2011- 2013 рік не змінювся розмір та порядок виплат грошових коштів, обумовлених Законами № 2240-ІІІ та № 2811ХІІ, то розмір такої допомоги визначається приписами вказаних Законів. Крім того, саме вказаними закономи встановлювався розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років на відповідний період.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, поширюються норми Закону № 2240-III, відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тобто, відмова відповідача щодо проведення перерахунку вказаної допомоги є протиправною, що правильно встановлено судом апеляційної інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.12.2012 року № 21-410а12 та 22.04.2014 року № 21-73а14 у справах за аналогічними позовами.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з оскаржуваного судового рішення вбачається, що при його ухвалені, суди апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Донецьку ради залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2013 року у справі № 2а/0532/131/2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: І.Я. Олендер

С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський