Справа № 804/14198/14
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2015 рокусправа № 804/14198/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Профнастил» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Профнастил» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило визнати недійсним (скасувати) податкове повідомлення-рішення № від 01.09.2014р. на суму 608031,00 грн., з яких 405354,00 грн. - за основним платежем, 202677,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; визнати недійсним (скасувати) податкове повідомлення-рішення № від 01.09.2014р. на суму 375747,00 грн., з яких 250498,00 грн. - за основним платежем, 125249,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позову посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо відсутності у позивача права на формування валових витрат та податкового кредиту по операціях з придбання товарів та послуг у контрагентів зазначених у акті перевірки через невідповідність таких висновків дійсним обставинам справи.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року позов задоволений.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДПІ у Бабаушкінському районі м. Дніпропетровська подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Профнастил» просить відмовити у її задоволенні та залити без змін постанову суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник податкового органу підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представники ТОВ «Профнастил» просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін постанову суду першої інстанції..

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковим органом з 12.05.2014р. по 24.06.2014р. була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Профнастил» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки складено Акт від 02.07.2014р. за № 1771/04-62-22-1/33516006, яким встановлено порушення:

1. п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого перевіреним підприємством занижено податок на додану вартість всього у сумі 250498 грн., у тому числі: за січень 2013 року у сумі 13413 грн., лютий 2013 року - 3114 грн., квітень 2013 року - 28811 грн., травень 2013 року - 16870,00 грн., червень 2013 року - 35190 грн., липень 2013 року - 18230,00 грн., серпень - 15695 грн., вересень - 66418 грн., жовтень - 14552 грн., листопад - 20572 грн., грудень 2013 року - 17632 грн.;

2. п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст.135, п.137.10 ст.137 Податкового кодексу України, в результаті чого перевіреним підприємством занижено податок на прибуток в сумі 405354,00 грн.;

3. п.160.5 ст.160, п.п. 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено несплату податку на доходи нерезидента з джерелом походження з території України на загальну суму 995,13 грн.;

4. п.п. 16.1.3 п.16.1 ст.16, п.46.1 ст.46, п.103.9 ст.103 Податкового кодексу України - ТОВ «Профнастил» не надало до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Розрахунок (звіт) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України (додатки ПН до рядка 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за 2013 рік по нерезиденту UNI LAMAN Container Line LTD (Cyprus);

5. п. 3.1, п.7.41 Положення про ведення касових операцій, затвердженого постановою Правління Національного Банку України №637 від 05.12.2004р. в частині проведення готівкових розрахунків без пред'явлення одержувачем коштів платіжного документу який підтверджує оплату покупцем готівкових коштів, на загальну суму 1000 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська 01.09.2014р. було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

-№ від 01.09.2014 р., яким ТОВ «Профнастил» збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на суму 608031,00 грн., з яких 405354,00 грн. - за основним платежем, 202677,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

-№ від 01.09.2014 р., яким ТОВ «Профнастил» збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 375747,00 грн., з яких 250498,00 грн. - за основним платежем, 125249,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Як вбачається з акту перевірки, дані щодо оприбуткованого товару у наданих до перевірки позивачем регістрів бухгалтерського обліку, а саме: журналу-ордера бухгалтерського рахунку 201 «Сировина й матеріали» не відповідають даним первинних документів на придбаний товар, що вказує на відсутність оподаткування придбаного товару з одного боку, та безпідставність отримання товару через відсутність відповідних первинних документів.

У перевіряємому періоді позивачем були укладені договори на придбання товарно-матеріальних цінностей з ТОВ «Авіста і К», ПП «Азов Алекс-Груп», ТОВ «Азовбудвентиляція» ТОВ багатопрофільна фірма «Астра», ТОВ «Ілая Плюс», ТОВ фірма «Каскад», ТОВ «Каскад-метал», ТОВ «Будівельно-інвестиційна група «Мега Сіті», ТОВ «Метали та полімери», ТОВ «Нова сталь», ТОВ «Пром-Восток», ТОВ Северсталь-Україна», ТОВ «Систар».

На виконання умов укладених договорів позивачем отримані відповідні товари, що підтверджують видатковими накладними, податковими накладними. Розрахунки за придбаний товар здійснені в безготівковій формі шляхом банківського переказу коштів за платіжними реквізитами постачальників.

Приймання товару за наведеними укладеними договорами відображено в оборотно-сальдових відомостях по рахунку: 201, що відображають надходження запасів на підприємство, їх дооцінка, за кредитом, за період січень - травень 2013 року, з яких вбачається кількість та вартість придбаного партіями товару із зазначенням найменування товару та відповідної податкової накладної, також карти рахунку 201, що відображає наявність та рух сировини та основних матеріалів, які входять до складу продукції, що виготовляється, або є необхідними компонентами при її виготовленні, за перевіряємий період.

Відповідно до ст.185, ст. 188-189, ст.198, 201 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту Покупця.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача податкових та видаткових накладних, на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів були включені до податкового кредиту, ТОВ «Профнастил» цілком правомірно включило суми податку на додану вартість по отриманим товарам та послугам до складу податкового кредиту та валових витрат оскільки його право на податковий кредит підтверджується єдиним і належним, з точки зору діючого законодавства, доказом.

Вказані первинні документи відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту, від'ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.

Реальність укладених угод, підтверджені належним чином первинними документами: податковими та видатковими накладними, прибутковими накладними, банківськими виписками, специфікаціями. Придбані ТМЦ були своєчасно та в повному обсязі оприбутковані позивачем на підставі накладних, оплачені, та в подальшому використані у власній господарській діяльності, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що технічні описки, помилки при визначені маркування товару є формальними порушеннями порядку заповнення документів бухгалтерського обліку та тягнуть за собою відповідальність саме для посадової особи, що їх допустила, і не можуть бути підставою для збільшення сум грошового зобов'язання або підставою для зменшення податкового кредиту або витрат підприємства.

Зазначені недоліки заповнення документів бухгалтерського обліку в частині зазначення деталей та характеристик придбаного товару не впливають на право позивача щодо формування податкового кредиту та валових витрат за наявності належним чином виданої податкової накладної та інших первинних документів, які підтверджують реальність виконання господарської операції.

Факт придбання металопродукції підтверджено самим актом перевірки.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені операції з купівлі-продажу товару не підпадають під визначення «безоплатно отриманого товару», а є саме купівлею товару та оприбуткуванням придбаного товару, отже і не може бути визначено як «інші доходи» із застосуванням нарахованого податковим органом податку.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті рішення судом першої інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 15 квітня 2015 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський