Справа № 2а/243/16/2013
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2015 р. м. Київ К/800/18961/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.,
Малиніна В.В.,
Пасічник С.С.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Слов`янської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій Управління праці і соціального захисту населення Слов`янської міської ради в позбавленні статусу інваліда війни, зобов`язання відповідача поновити статус інваліда війни і право на одержання соціальних пільг передбачених чинним законодавством та повернути посвідчення інваліда війни, яке було вилучено.

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 5 лютого 2013 року позовні вимоги задоволені. Визнані протиправними дії Управління праці і соціального захисту населення Слов`янської міської ради з позбавлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни. Зобов`язано Управління праці і соціального захисту населення Слов`янської міської ради поновити ОСОБА_1 статус інваліда війни з правом одержання соціальних пільг та повернути посвідчення інваліда війни.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року скасовано постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 5 лютого 2013 року і прийнято нову про відмову у задоволенні позову.

Позивач не погодився з постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року і звернувся до суду з касаційною скаргою, в який просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 5 лютого 2013 року, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26 грудня 2003 року встановлений статус інваліда війни та видано посвідчення серії НОМЕР_1 .

Позивач в період проходження дійсної військової служби з грудня 1996 року по 6 травня 1997 року на території України під час несення служби патрульним по місту 24 квітня 1997 року отримав закриту травму головного мозку, що підтверджено довідкою військової частини № 167 від 4 червня 1997 року.

В свідоцтві про хворобу № 173 від 3 червня 1997 року (арк. спр. 8) зазначено, що отримана ОСОБА_1 травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

10 липня 1997 року МСЕК було встановлено ОСОБА_1 50 % втрати професійної працездатності (довідка № 032766)

4 серпня 2005 року МСЕК м. Слов`янська ОСОБА_1 встановлена безстроково 3 групу інвалідності з зазначенням причини інвалідності «травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби». В листі Центральної військово-лікарської комісії № 3420 від 12 грудня 2012 року зазначено, що не вимагається прийняття комісією додаткового рішення про наявність причинно-наслідкового зв`язку між травмою ОСОБА_1 та виконанням обов`язків військової служби.

Як свідчить протокол № 02-20/08 від 15 червня 2012 року на засіданні робочої групи по перевірці, встановлених статусів відповідно до законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», створеної в УПСЗН Слов`янської міської ради на виконання протокольного доручення Кабінету Міністрів України № 10 від 13 лютого 2012 року, прийнято рішення про скасування ОСОБА_1 статусу інваліда війни, як помилково встановленого.

УПСЗН посилається на те, що оскільки умови служби в армії не відповідають вимогам частини 1 статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то підстави для застосування частини 2 статті 4 та статті 7 вказаного закону відсутні. Управління праці і соціального захисту населення Слов`янської міської ради вказувало на те, що позивачем не надано документів підтверджуючих особисту участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав, а отримана ним травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби у мирний час на території держави Україна, яка не перебувала у стані бойових дій.

Не погоджуючись з таким рішенням про скасування ОСОБА_1 статусу інваліда війни, як помилково встановленого, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Управління праці і соціального захисту населення Слов`янської міської ради безпідставно позбавило ОСОБА_1 статусу інваліда війни, з посиланням на те, що позивач є інвалідом війни в розумінні п.1 ч.2 ст. 7 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Донецький апеляційний адміністративний суд дійшов протилежного висновку з посиланням на те, що рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України з огляду на наступне.

Виключний перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначено статтею 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

За змістом частини першої і другої цієї статті до інвалідів війни віднесені особи, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Частиною п`ятою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII передбачено, що строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни. Отже, за правилами цієї норми проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Надання статусу інваліда війни відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття "ветеран війни", яке міститься у статті 4 цього Закону. А відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходження військової служби, то суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, про те, що ОСОБА_1 не може вважатися інвалідом війни.

Виходячи з наведеного, колегія суддів також погоджується із висновками суду апеляційної інстанцій щодо відмови у задоволенні позову, так як рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень є законними, вчиненими у відповідності до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 2 КАС України.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи, повно дослідив докази по справі та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року - без змін, оскільки суди апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

С.С. Пасічник