Справа № 810/1265/15
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року 810/1265/15

приміщення суду за адресою: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26,

час прийняття постанови : 14 год. 10 хв.

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лиска І.Г.

при секретарі: Васковець М.С. за участю представника позивача: Писанка А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень ,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" з позовом до Київської міської митниці про визнання протиправним та скасування рішень про коригування митної вартості від 01.10.2014 року №100260006/2014/000025/2 та №100260006/2014/0000022/2 .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 р. № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби України та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" було утворено територіальні органи Державної фіскальної служби України, зокрема Київську міську митницю ДФС (згідно додатку 1). Київську міську міжрегіональну митницю Міндоходів та Київську міську митницю Міндоходів було реорганізовано шляхом приєднання до Київської міської митниці ДФС.

Отже, оскільки Київська міська митниця ДФС є правонаступником Київської міської митниці Міндоходів, судом було здійснено заміну відповідача на Київську міську митницю ДФС.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товарів, які ввозились на територію України, їх митна вартість визначалась за основним методом - ціною договору (контракту), відповідні відомості заявлялися у деклараціях митної вартості, до яких додавалися усі необхідні документи для підтвердження ціни. Стверджували, що митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товарів, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу та методу за ціною договору, щодо ідентичних товарів. Позивач зазначає про відсутність підстав для витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а також на невідповідність рішень про коригування вимогам до їх оформлення і недотримання порядку щодо черговості застосування методів визначення митної вартості. Також наголошували на непроведенні процедури консультацій і на обов'язку митниці доводити наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.

Посилаючись на порушення відповідачем положень Конституції України та Митного кодексу України, просив визнати протиправними та скасувати оскаржувані рішення про коригування митної вартості.

У судовому засіданні представник позивача Писанка А.М. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, підтвердила обставини. викладені у позовній заяві, від відшкодування судових витрат відмовилась.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, причин неявки суду не повідомив, заперечення на позов не надав.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідачем не надано суду доказів поважності причин неможливості забезпечення явки представника відповідача на судове засідання, а тому суд на підставі ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представника позивача, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" є юридичною особою, зареєстроване 2 грудня 2002 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області .

05 вересня 2014 року між ТОВ «Фоззі-Фуд» та «Fisher Bay Seafood Ltd.» (Канада) був укладений контракт купівлі-продажу товарів № 517-S. 01.10.2014 р. ТОВ «Фоззі-Фуд» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (далі - КММ) була подана митна декларація (далі - МД) №100260006/2014/157315 з метою митного оформлення в митному режимі імпорту товару - хек свіжоморожений (Pacific Hake НТ IQF/Merluccious productus), виробник Delta Pacific Seafoods LTD., країна виробництва: Канада (CA), за митною вартістю 1,63 доларів США /кг (далі - Поставка 517-12).

Аналогічна МД на зазначений товар була подана 30.09.2014 №100260006/2014/157291 за митною вартістю одиниці товару 1,63 доларів США кг (далі - Поставка 517-10);

На підтвердження задекларованої митної вартості ТОВ «Фоззі-Фуд» надало наступні документи, які відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МКУ) підтверджують митну вартість (перелік вказано у графах 44 вказаних МД під кодами, зазначеними поряд з кожним документом у дужках, та у картці відмови у митному оформленні цієї МД) зокрема, для поставки 517-12 (МД від 01.10.2014 р. №100260006/2014/157315): декларація митної вартості від 01.10.2014 р. №100260006/2014/157315; зовнішньоекономічний контракт № 517-S від 05.09.2014 р. між ТОВ «Фоззі-Фуд» та «Fisher Bay Seafood Ltd.» (Канада) (код 4100); рахунок-фактура від 06.09.2014 № FBS14-59 (код 3105); платіжне доручення від 24.09.2014 №1285 (код 3002); виписка по особовому рахунку від 25.09.2014 б/н (9000); коносамент від 22.07.2014 №MSCUV5178362, код 2761; страховий поліс від 17.09.2014 № 2594 (код 3530).

Подібні документи, перелік яких вказано у графах 44 вказаних МД під кодами, зазначеними поряд з кожним документом у дужках, та у картці відмови у митному оформленні цієї МД були подані позивачем під час оформлення МД по поставці 517-10.

01.10.2014 року відповідач повідомив декларанта ТОВ «Фоззі-Фуд», що відповідно до ст. 53 МКУ необхідно подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару, а саме: зовнішньоекономічний договір; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів; транспортні документи, документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюбаних товарів; договір із третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 01.10.2014 року декларант ТОВ «Фоззі-Фуд» листом № 1716 письмово повідомив митницю про надання додатково документів: прайс-лист б/н від 06.09.2014; комерційна пропозиція б/н від 06.09.2014; платіжне доручення №1285 від 24.09.2014; інвойс (по іншій поставці, для підтвердження загальної суми платіжного доручення №1269 від 24.09.2014) № FBS14-61 від 06.09.2014р.; виписка по особовому рахунку б/н від 25.09.2014; страховий поліс №2594 від 17.09.2014; договір страхування №101014611 від 06.12.2013.

Також зазначеним листом повідомлено КММ про неможливість надання на момент митного оформлення інших додаткових документів у зв'язку з їх відсутністю.

Подібні листи подані по поставці 517-10.

Проте КММ прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, ввезених ТОВ «Фоззі- Фуд» за вказаними МД: від 01.10.2014 р. №100260006/2014/000025/2 (Поставка 517-12); від 01.10.2014р. №100260006/2014/000022/2 (Поставка 517-10) (копії додаються).

Таким чином, митна вартість була збільшена, внаслідок чого виникла переплата митних платежів на загальну суму 43906, 79 грн.

Не погодившись із рішеннями КММ, з метою митного оформлення товарів ТОВ «Фоззі-Фуд» відповідно до ч. 7 ст. 55 МКУ із наданням фінансових гарантій у вигляді грошової застави було подано до КМММ нові МД:

- від 01.10.2014 №100260006/2014/157322 (Поставка 517-12);

- від 01.10.2014 №100260006/2014/157319 (Поставка 517-10).

Далі, згідно з п.п. 7 та 8 частини 3 статті 52 МКУ позивач звернувся до митного органу із листами про надання письмової інформації щодо причин, через які заявлена митна вартість не може бути визнана, та щодо інформації про порядок і метод визначення митної вартості, застосовані при її коригуванні.

На вказані запити «Фоззі-Фуд» були отримані листи КММ: від 04.11.2014р. №12274/1/26-70-62-05 (Поставка 517-12); від 04.11.2014р. №12277/1/26-70-62-05 (Поставка 517-10).

У вказаних листах КММ зазначено тільки про виникнення сумнівів стосовно заявленої митної вартості та про те, що декларантом ТОВ «Фоззі-Фуд» витребувані додаткові документи надано не в повному обсязі.

Далі, відповідно до ч. 8 ст. 55 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості товарів ТОВ «Фоззі-Фуд» протягом 80 днів з дня випуску товарів було надано КММ разом з листом від 18,12.2014 УРБ 10/14-5969 додаткові документи по обом поставкам.

КММ було надано відповідь про відсутність підстав для перегляду прийнятих рішень про коригування митної вартості товарів листом КММ від 30.12.2014 № 688/6/26-70-62-04.

Не погоджуючись із рішеннями про коригування митної вартості від 01.10.2014 року №100260006/2014/000025/2 та №100260006/2014/0000022/2 , позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Митним кодексом України (далі - МК України), Постановою Кабінету Міністрів України від 9 червня 1997 р. № 574 затверджено Положення про вантажну митну декларацію (далі - Положення), Порядком декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей про її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. № 1766 (далі - Порядок), Інструкцією про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої Постановою Національного банку України від 24 березня 1999 р. № 338/3631 (далі - Інструкція), статтею VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р. (далі - ст. VII ГАТТ).

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з вимогами статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до частин четвертої і п'ятої статті 58 Митного кодексу України також митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють органу доходів і зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Згідно з частиною третьою статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи позивача про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.03.2012 у справі №К/9991/89900/11.

В силу приписів частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Разом з цим, відповідач не повідомив суду жодних обставин та не надав доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митних деклараціях зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларацій недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності.

Відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідачем не вказано: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірних рішеннях, а лише містяться посилання на норми закону. Крім того, митним органом не зазначено це в письмовому поясненні, після митного оформлення товарів.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Проте, представники митного органу не довели декларанту про те, що подані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Під час митного оформлення товарів, за якими були винесені оскаржувані рішення, позивачем надавались усі необхідні основі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Будь-яких розбіжностей у зазначених документах митним органом не було вказано. Дане, зокрема, підтверджується і копіями електронних листів від митного органу про необхідність надання додаткових документів (копії 3-х листів по всім поставкам наявні в матеріалах справи). При цьому, митний орган не вказує, які саме факти чи складові митної вартості потрібно підтвердити запитуваними документами. Не вказується і причини та підстави необхідності надання таких документів, а також не вказується про будь-які розбіжності чи наявні ознаки підробки в таких основних документах.

Слід врахувати, що право митниці на витребування додаткових документів закон тісно пов'язує з наявністю розбіжностей чи ознак підробки у основних документах, які повинні доводитись митним органом при витребовувані додаткових документів. Однак, відповідач жодним чином не вказує на наявність розбіжностей чи ознак підробки в поданих документах, а лише безпідставно витребовує додаткові, що є явним порушенням митного законодавства.

Крім того, зі змісту наданих позивачем документів вбачається, що всі відомості, необхідні для перевірки числового значення складових митної вартості, наявні.

У зв'язку з цим суд вважає витребовування додаткових документів безпідставними. При цьому, Митний кодекс України зобов'язує надавати ці документи лише у разі їх наявності у декларанта.

Листом Міндоходів України від 31.03.2014 вих. № 7420/7/99-99-24-02-04-17 "Щодо додержання законодавства України з питань визначення митної вартості" передбачено, що Кодексом визначений виключний перелік підстав для запиту додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. До таких підстав, відповідно до частини третьої статті 53 Кодексу віднесено:

- наявність в документах, які підтверджують митну вартість товарів, розбіжностей;

- наявність в документах, які підтверджують митну вартість товарів, ознак підробки;

- відсутність в документах, які підтверджують митну вартість товарів, всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Додаткові документи відповідно до частини четвертої статті 53 Митного кодексу України запитуються органом доходів i зборів виключно у випадку наявності у останнього підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем i покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Інших підстав для запиту додаткових документів законодавством України з питань державної митної справи не встановлено.

У випадку встановлення визначених законодавством підстав для запиту додаткових документів, посадова особа органу доходів i зборів здійснює письмовий запит додаткових документів із зазначенням конкретних документів, які необхідно подати. При цьому, необхідність надання окремих додаткових документів повинна визначатися посадовою особою, виходячи з особливостей зовнішньоекономічної операції.

Рішення про коригування митної вартості товарів приймається органом доходів i зборів виключно у випадках, якщо встановлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість, в тому числі, невірно визначено митну вартість товарів.

Перелік таких випадків є виключний та визначений частиною шостою статті 54 Митного кодексу України.

Суд звертає увагу, що у рішеннях про коригування митної вартості товарів повинні обов'язково вказуватись визначені Кодексом підстави його прийняття із зазначенням конкретних джерел інформації та відомостей у цих джерелах, що свідчать про наявність таких підстав.

Проте, митний орган вказаних вимог законодавства не дотримався.

Слід зазначити, що підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною другою статті 58 Митного кодексу України. Відповідно до вищевказаної норми, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Правову позицію з даного питання було викладено в Постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у справі № 21-262а12, зокрема, в останніх Верховний Суд України вказав: "за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а витребування цим органом переліку документів, передбачених пунктом 11 Порядку № 1766, без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, суд дійшов правильного висновку про протиправність рішення цього органу щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості.

Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості."

Таким чином ненадання декларантом всіх запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Відносно визначення митної вартості товарів за методом 2-ґ (стаття 57 Митного кодексу України, за резервним методом), слід зазначити наступне.

Митним органом не доведено, що неможливо було застосувати інші методи визначення митної вартості.

Згідно з частиною третьою статті 57 Митного кодексу України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Згідно зі статтями 59, 60 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами або подібними (аналогічними), що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Відповідно до листа Держслужби статистики України від 24.10.2014 року №15.2 -20/130 Пі середня вартість імпорту товару «хек свіжоморожений» з Канади у серпня 2014 року складає 1, 97 доларів США за 1 кг.

Отже, визначена митним органом у рішенні про коригування митної вартості товарів від 01.10.2014 року №100260006/2014/000025/2 вартість на 8% перевищує середню вартість імпорту цього товару з Канади в Україну у серпні 2014 року.

Крім того, дані міжнародного торговельного сайту alibaba.com http://www.alibaba.com/product-dctail/Frozeri-tail-off-hake-from-USA 154369370.html - свідчать про те, що аналогічний товар свіжоморожений хек пропонується до продажу за ціною 1,5 - 1,7 доларів США/кг, що нижче або на рівні задекларованої ТОВ «Фоззі-Фуд» митної вартості.

Таким чином видно, що середня вартість імпорту аналогічних/подібних товарів тієї самої країни походження є нижчою за визначену митним органом. Отже, в митного органу була можливість застосувати метод 2а або 2б визначення митної вартості товарів (за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів), проте він цього не зробив, застосувавши метод 2ґ (резервний).

Тобто, щодо одних імпортерів митний орган приймає (визначає) митну вартість на одному рівні, а Позивачу коригує, що порушує принцип визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб'єктів господарювання (п.6 ч. 1 ст. 8 МКУ).

В оскаржуваному рішенні КММ про коригування митної вартості від 01.10.2014р. №100260006/2014/000022/2 (Поставка 517-10) не зазначено про наявність у наданих ТОВ «Фоззі-Фуд» документах (як основних, так і додаткових) будь-яких розбіжностей або суперечностей, що підтверджує протиправність рішення митниці, оскільки доводить відсутність у митниці обґрунтованих сумнівів у заявленій митній вартості на момент витребування додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості.

Щодо наявної на думку КМММ розбіжності, зазначеної у рішенні про коригування митної вартості від 01.10.2014 р. №100260006/2014/000025/2 (Поставка 517-12), що наданий прайс-лист адресований виключно для фірми ТОВ «Фоззі-Фуд» на умовах CIF Одеса та не розповсюджується на інших суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, суд зазначає наступне.

Прайс-лист від 06.09.2014 б/н не був наданий одночасно з митною декларацією №100260006/2014/157315 від 01.10.2014 р. , про що свідчить його відсутність у графі 44 зазначеної декларації, а був наданий на вимогу КММ про надання додаткових документів разом з листом ТОВ Фоззі-Фуд» від 01.10.2014 №1716. Отже, КММ не має права посилатися на зазначений документ як на підставу витребування додаткових документів, оскільки він був наданий ТОВ «Фоззі-Фудд» митниці вже після витребування таких додаткових документів.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 53 МКУ прайс-лист не передбачений в переліку основних документів необхідних для підтвердження митної вартості.

Прайс-лист міститься у п. 6 ч. 3 ст. 53 МКУ як додатковий документ, який митниця має право витребувати тільки у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МКУ, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складовий вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Таким чином, прайс-лист не передбачений в зазначеній нормі, і тому будь-які зауваження КММ щодо нього не є розбіжностями в документах, тим більше розбіжностями в числових значеннях складових митної вартості.

Тобто, право митниці на витребування додаткових документів закон пов'язує з вичерпним переліком підстав, які стосуються недоліків у наданих для митного оформлення товарів основних документах для підтвердження митної вартості товарів, перелік яких наведено у ч. 2 ст. 53 МКУ.

На вичерпний перелік визначених в ч. 3 ст. 53 МКУ підстав для витребування митним органом додаткових документів звертає увагу Міністерство доходів і зборів України у своєму листі від 31.03.2014 року №7420/7/99-99-24-02-04-17.

Крім того, національне та міжнародне законодавство не містить вимог, яким повинен відповідати прайс -лист.

Згідно з ч. 3 статті 5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб'єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

До компетенції органів митної служби не відноситься встановлення правил та порядку заповнення прайс-листів.

Лист заступника Голови ДМС України О. Шейко від 27 травня 1999 року № 11/3-5777 прямо зазначає, що до компетенції органів митної служби не відноситься встановлення правил та порядку заповнення рахунків-фактур. За аналогією ідентичне слід вказати стосовно прайс-листу.

Як наголошено у листі Державного казначейства України від 20.02.2009 p. N 15-08/527-2652, рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Форма рахунка (рахунка-фактури) не відноситься до типових форм, які затверджуються Державним комітетом статистики України, застосування її нормативно-правовими актами не передбачено (листи-роз'яснення Міністерства фінансів України від 27.11.2006 p. N 31-34000-20-23/25136 та від 09.07.2007 p. N 31-34000-20/23- 4579/4800).

Таким чином, у митного органу відсутня компетенція встановлювати вказані вимоги до прайс- листа. До того ж, митний орган ніяким чином не довів, що дані положення будь-яким чином вплинули на числові значення митної вартості товару.

Слід зазначити, що прайс-лист від 06.09.2014 б/н, який надавався разом з листом від 01.10.2014 р. №1716 не містить адресата - ТОВ «Фоззі-Фуд», а містить виключно посилання на умови поставки - CIF Odessa.

Твердження митниці про те, що наявність умов поставки Інкотермс у прайс-листі суперечить суті прайс-листа, не відповідає отриманій ТОВ «Фоззі-Фуд» індивідуальній консультації Міністерства доходів і зборів України від 19.11.2013 №15640/6/99-99-24-02-04-15 (додається). На 6, 7 арк. зазначеної індивідуальної консультації вказано, що згідно загальноприйнятої світової практики (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов'язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено належними та достатніми доказами правомірність винесення оскаржуваного рішень.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що митний орган неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом та прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, щ тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (М/п "Східний) про коригування митної вартості від 01.10.2014 року №100260006/2014/000025/2 та №100260006/2014/0000022/2 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати Рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (М/п "Східний) про коригування митної вартості від 01.10.2014 року №100260006/2014/000025/2 та №100260006/2014/0000022/2.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 10 квітня 2015 р.