Справа № 2а-8301/11/1370
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Справа № 3845/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Матковська З.М.

судді Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2013р. по справі № 2а-8301/11/1370 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Сихівському районі м.Львова про спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

22.07.2011 р. позивач звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила зобов'язати зарахувати сплачені кошти за 2008 р. - 2 121,48 грн., за 2009 р. - 2 562,38 грн., за 2010 р. - 3 538,80 грн., а переплату в сумі 1 663,26 грн. зарахувати як доплату до страхових внесків за 2006-2007 р.р. в рахунок сплати недоїмки. Позов мотивує тим, що є платником єдиного податку та має одного найманого працівника. З 2008 р. щомісяця здійснює доплату до мінімального страхового внеску для забезпечення цьому працівнику страхового стажу роботи. Про те, що ці кошти не були зараховані за призначенням, а внаслідок перерозподілу зараховані в рахунок сплати штрафної санкції № 512 від 12.08.2008 р., їй було невідомо, перерахунок здійснено без її відома. Вважає, що сама форма повідомлення про перерахунок коштів не відповідає законодавству, перерахунок зроблено більше як за місяць. Перерахунок коштів здійснено безпідставно, оскільки заборгованості по сплаті штрафних санкцій за рішенням № 512 від 12.08.2008 р. у неї не може бути, так як сума недоїмки, на яку нараховано санкцію, є неузгодженою. Покликається на те, що за умови винесення нової вимоги, чи її скасування, відкликання, виконання, попередні вимоги вважаються нечинними. Також вважає, що в разі наявності недоїмки сплачені кошти в першу чергу повинні зараховуватись саме в рахунок погашення недоїмки; ставить під сумнів правильність зарахування коштів та суми недоїмки; повідомлення про перерахунок не свідчить про зарахування коштів внаслідок такого перерахунку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2013 року в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із викладеними у вищевказаній постанові суду першої інстанції висновками, позивач подав апеляційну скаргу і просить скасувати постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм діючого законодавства, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, платником єдиного податку та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова. З 01.06.2005 р. ОСОБА_2 працює у позивача на підставі трудового договору.

31.07.2008 р. Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова провело перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати зобов'язань зі збору та страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та достовірності даних персоніфікованого обліку у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поданих позивачем, про що складено акт № 32. За наслідками перевірки донараховано своєчасно не обчислені страхові внески в сумі 4 439,84 грн. на заробітну плату найманих працівників за липень-грудень 2004 р., червень-грудень 2005 р., січень-грудень 2006 р., січень-грудень 2007 р., січень 2008 р.

Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова винесено вимогу № Ф-1405 про сплату боргу від 31.07.2008 р. на суму 4 439,84 грн.

Разом з тим, на підставі акту перевірки № 32 Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова 12.08.2008 р. прийняло рішення № 512 про застосування фінансових санкцій на суму 5 030,54 грн.

11.01.2011 р. Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова провело перерозподіл сплачених позивачем коштів за період з 18.12.2008 р. по 18.02.2010 р. в рахунок погашення штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 5 030,54 грн., про що видано повідомлення № 10. Перерахунок проведено на підставі ч. 5 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В результаті перерозподілу сплаченої суми 5 045,34 грн. сума боргу становить 6 133,97 грн. Оскільки з повідомлення № 10 від 11.01.2011 р. вбачається, що сплачені кошти не зараховані на особовий рахунок найманого працівника, ОСОБА_1 звернулась до Управління з цього приводу. 04.03.2011 р. позивач подала заяви про визнання висновків про донарахування страхових внесків в сумі 4 439,84 грн. помилковими, а акту перевірки № 32 від 31.07.2008 р. нечинним, а також просила визнати повідомлення № 10 від 11.01.2011 р. нечинним.

07.02.2011 р. Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова було винесено вимогу № Ф-211 на суму 6240,07 грн., яка оскаржувалась в судовому порядку. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13.12.2011 р. в позові ОСОБА_1 було відмовлено, а ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08. 11.2012 р. постанову залишено без змін. Судове рішення набрало законної сили, а правомірність суми боргу 6 240,07 грн. підтверджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону, зокрема, фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру. Відповідно до Прикінцевих положень цього Закону усі законодавчі акти, в т.ч. і ті, що регулюють спрощену систему оподаткування, будуть приведені у відповідність до вимог нового пенсійного законодавства.

Відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. На виконання зазначеного Закону було розроблено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затверджену Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за № 64/8663 (Інструкція).

У п. 8.6 Інструкції передбачено випадки, за яких вимога про сплату боргу вважається відкликаною, а саме, якщо:

а) сума боргу самостійно погашається страхувальником;

б) орган Пенсійного фонду скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу внаслідок її узгодження або оскарження;

в) вимога органу Пенсійного фонду про сплату боргу скасовується чи змінюється судом (господарським судом);

г) борг списується у випадках, передбачених ст. 106 Закону у редакції, що діяла до 1 січня 2011 року;

ґ) є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу, що зазначені у вимозі.

Згідно п. 8.9 зазначеної Інструкції, якщо протягом наступного базового звітного періоду страхувальник наростив суми боргу, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження до органу державної виконавчої служби подається вимога тільки на суму зростання боргу. До того часу, поки страхувальник не сплатить суму недоїмки, яку визначено однією вимогою про сплату боргу, орган Пенсійного фонду України не має права виносити додаткову вимогу про сплату цієї ж суми недоїмки. Вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов'язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав. При цьому право на проведення перерозподілу коштів, у разі коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції встановлено п.5 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Цей механізм зарахування забезпечує рівність платників у питаннях додержання платіжної дисципліни та відповідальності у разі її порушення. Крім того, тільки такий порядок зарахування забезпечує рівність застрахованих осіб у частині зарахування періодів роботи до страхового стажу, у разі якщо страхувальник має борги зі сплати страхових внесків. Тобто до страхового стажу включаються періоди роботи по мірі сплати боргів у чіткому календарному порядку. Іншого порядку зарахування платежів законодавством не передбачено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2013р. по справі № 2а-8301/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після отримання її копій особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Запотічний І.І.

Матковська З.М.