Справа № 2а-181/11,1394/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015р. Справа № 9104/178162/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, с.Угля Тячівського району Закарпатської області

на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.10.2012р. у справі №2а-181/11, 1394/12

за позовом ОСОБА_2, м.Ромни Сумської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, с.Угля Тячівського району Закарпатської області

до Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, с.Угля Тячівського району Закарпатської області

третя особа: ОСОБА_1, с.Угля Тячівського району Закарпатської області

про скасування рішення щодо користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2010р. позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до Тячівського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа: ОСОБА_1, про скасування рішення щодо користування земельною ділянкою, просили визнати протиправним та скасувати рішення 14-ої сесії 5-го скликання Углянської сільської ради від 23.01.2009р. №18 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,20га в с.Груники із земель запасу Углянської сільської ради для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, між сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.10.2012р. у справі №2а-181/11, 1394/12 адміністративний позов задоволено, визнано протиправним і скасовано рішення 14-ої сесії 5-го скликання Углянської сільської ради від 23.01.2009р. №18 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,20га в с.Груники із земель запасу Углянської сільської ради для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, між сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржила третя особа у справі: ОСОБА_1, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.157 КАС України.

27.02.2015р. на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 надійшли заяви про відмову від адміністративного позову, просили закрити провадження у справі з підстав, визначених ст.112 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до вимог ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням 14-ої сесії 5-го скликання Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 23.01.2009р. №18 передано у приватну власність ОСОБА_1, мешканцю АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,20га в с.Груники із земель запасу Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, між сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу "Іскра" с.Угля №01 від 04.04.1965р. ОСОБА_3 було надано у користування земельну ділянку площею 0,25га, розташовану в урочищі біля Груниківської 10-ти річної школи, що підтверджується земельно-шнуровою книгою колгоспу "Іскра" с.Угля, де міститься запис за №22/28.

Задоволюючи позовні вимоги, Тячівський районний суд Закарпатської області виходив з того, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту і Углянська сільська рада не вправі розпоряджатись нею. Крім того, суд зазначив, що після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, і вона, як спадкоємці, мають право на приватизацію спірної земельної ділянки, однак це право порушено рішенням 14-ої сесії 5-го скликання Углянської сільської ради від 23.01.2009р. №18.

З приводу викладеного колегія суддів апеляційного адміністративного суду зазначає наступне:

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України, рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Враховуючи наведене, суд прийшов до помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України висловленою у справі №21-493а14.

Відповідно до положень ч.1 ст.2442 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст.51 КАС України визначено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову.

Згідно із вимогами ст.194 КАС України, позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 4 ст.112 КАС України, про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог. Суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і судом прийнято відмову (п.2 ч.1 ст.157 КАС України).

Статтею 203 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

В процесі судового розгляду судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст.203 КАС України, постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у даній справі закрити.

Керуючись вимогами ст.ст.157, 160, 194, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.10.2012р. у справі №2а-181/11, 1394/12, - задоволити частково.

2. Прийняти відмову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від позову.

3. Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.10.2012р. у справі №2а-181/11, 1394/12, - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга