Справа № 801/7561/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2015 р. м. Київ К/800/2123/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
Пасічник С.С.,
Кочана В.М.,
Малиніна В.В.,

в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Феодосійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Автономній Республіці Крим, начальника Феодосійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби Пилипенко Г.І. про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Феодосійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Автономній Республіці Крим, начальника Феодосійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби Пилипенко Г.І. про визнання протиправною відмови начальника Феодосійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби в АР Крим Пилипенка Г.І., викладеної в листі інд.0117 вих.№5138 від 19.07.2013р., та зобов`язання Феодосійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби в АР Крим протягом 10 днів після набрання рішенням законної сили вчинити дії щодо реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 , зокрема, зазначав, що він є військовослужбовцем Чорноморського Флоту Російської Федерації, який проходить службу за контрактом та з 2003 року був зареєстрований в Україні, а в подальшому, строк його реєстрації неодноразово продовжувався, проте, звернувшись 10.07.2013р. до начальника Феодосійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби Пилипенко Г.І. з заявою щодо реєстрації його місця проживання в службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , отримав протиправну, на його думку, відмову.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 26.09.2013р. позов задоволено: визнано відмову начальника Феодосійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби в АР Крим Пилипенка Г.І., викладену в листі інд.0117 вих.№5138 від 19.07.2013р., протиправною; зобов`язано Феодосійський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби в АР Крим у відповідності до вимог Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні вчинити дії щодо реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки нормами Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні встановлений обов`язок особи (у даному випадку позивача), яка тимчасово проживає в Україні, зареєструвати місце проживання, а позивачем вчинено необхідні для цього дії, то відмова відповідача в такій реєстрації є протиправною.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013р. постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, посилаючись на приписи п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», відповідно до якої громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, та встановивши, що ОСОБА_1 був постійно зареєстрований на території України в період з 02.11.1989р. до 30.12.1999р., отримав тут паспорт зразка колишнього СРСР, а останнім місцем його реєстрації до вибуття в АДРЕСА_2 , прийшов до висновку, що оскільки (за таких підстав) ОСОБА_1 слід вважати громадянином України й ним не вчинено дії по виходу з громадянства України, то це є перешкодою для продовження йому строку перебування на території України та, як наслідок, унеможливлює реєстрацію місця його проживання.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідачі в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечили, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке вони просили залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.07.2013р. ОСОБА_1 звернувся з заявою на ім`я начальника Феодосійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Автономній Республіці Крим Пилипенка Г.І., в якій просив зареєструвати його в службовій квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , та продовжити йому строк перебування на території України.

До зазначеної заяви позивачем було додано: клопотання командира Військової частини НОМЕР_1 Л, переклад на українську мову паспорту громадянина Російської Федерації № НОМЕР_2 , виданого УВС Центрального району м.Тули 15.12.1999р., квитанції про сплату державного мита в сумах 44,85грн. та 17,00грн., 4 фотокартки, копію та оригінал міграційної картки, контракт про проходження військової служби в Військовій частині 09703-Л Міністерства оборони Російської Федерації, довідки Ф.№11 та Ф.№7 від 15.07.2013р., копії свідоцтв про шлюб та про народження дітей, а також копії ордеру та особового рахунку на службову квартиру, в якій вони проживають.

Начальник Феодосійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби Пилипенко Г.І. листом від 19.07.2013р. інд. №0117 за вих.№5138 повідомив позивача про те, що оскільки він в період часу з 09.11.1989р. по 30.12.1999р. був зареєстрований на території України, то відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» за №2235-ІІІ від 18.01.2001р. є громадянином України, у зв`язку з чим йому не може бути продовжений строк перебування на території України як громадянину Російської Федерації.

Згідно зі ст.2 Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, підписаної 28.05.1997р. та ратифікованої 24.03.1999р., до осіб, які входять до складу військових формувань, відносяться військовослужбовці Російської Федерації, що проходять військову службу в складі військових формувань, а також відряджені до військових формувань з Російської Федерації.

Відповідно до ст.2 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності Чорноморського флоту Російської Федерації на житловий фонд та об`єкти соціально-побутового призначення в місцях дислокації його військових формувань на території України, підписаної 16.03.2000р., яка набрала чинності для України 09.11.2000р., Українська Сторона забезпечує за військовослужбовцями Чорноморського флоту Російської Федерації та членами їх сімей на період проходження служби у військових формуваннях Чорноморського флоту Російської Федерації на території України збереження права користування житловим фондом, в якому вони проживають на дату підписання цієї Угоди, та їх тимчасову прописку.

В ст.26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналогічні положення закріплено і в ч.1 ст.2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003р. №1382-IV (далі Закон №1382).

Відповідно до статті 3 Закону №1382 реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

За змістом ст.6 Закону №1382 громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається наявність як у громадян України, так і у іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, обов`язку протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання звернутись до відповідних державних органів з заявами щодо реєстрації місця проживання та подати необхідні для вчинення таких реєстраційних дій документи, перелік яких встановлений ч.2 ст.6 Закону №1382 та є вичерпним.

Дослідивши обставини даної справи в сукупності з наявними доказами й приписами наведених норм, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач перебував на території України на законних підставах та вчинив дії, спрямовані на виконання вимог Закону №1382, зокрема, звернувся до повноважного органу (Феодосійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим) з заявою про реєстрацію місця проживання разом з всіма необхідними для вчинення реєстраційних дій документами, а тому відмова відповідача в такій реєстрації позивача є протиправною.

При цьому, Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні не передбачено таких підстав для відмови в реєстрації місця проживання як відсутність відомостей щодо припинення громадянства України.

Водночас, визначений законом обов`язок особи вчинити дії по реєстрації її місця проживання та вчинення (невчинення) нею за наявності відповідних підстав дій по виходу з громадянства України не є взаємовиключними поняттями й одне одному не суперечать.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дав правильну правову оцінку обставинам у справі й дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, яке було помилково скасоване судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 26 вересня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Малинін В.В.