Справа № 759/19338/14-ц
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2015 року у справі за їх адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів, -

В С Т А Н О В И В :

УПФУ в Святошинському районі м. Києва звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів в розмірі 5055 грн. 06 грн..

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказану постанову та постановити нову про задоволення позову. Мотивами апеляційної скарги апелянт зазначає порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція підтримує таку правову позицію з огляду на слідуюче.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

За період з 01.04.212 р. по 31.10.2012 р. Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва було надміру виплачені кошти в розмірі внаслідок чого виникла переплата пенсії на суму 5055 грн. 06 коп.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення такої переплати, судова колегія виходить з наступного.

Згідно ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 64.

Згідно п. 3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї.

Слід зауважити, що факт підроблення документів або представлення органу Пенсійного фонду завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії відповідачу, не знайшов свого підтвердження ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій. Крім того, органом пенсійного фонду не те щоб не доведено, а й взагалі не наведено зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних, які слугували підставою для переплати призначеної пенсії.

Таким чином, відсутні докази зловживань з боку відповідача, як пенсіонера, що відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому дані виключення з'єднані сполучником «і», що вказує на те, що повинні аналізуватися виключно в єдиному контексті, оскільки в противному разі законодавець роз'єднав би їх сполучниками «або» чи «та».

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року (реєстраційний номер 36866538) та від 02.07.2014 року.

Як вище зазначалося недобросовісності з боку набувача не має, що не заперечується позивачем. Не надано було також доказів, що з боку позивача було допущено саме рахункову помилку у нарахуванні пенсії.

Поняття «рахункова помилка» в чинному законодавстві не визначено.

Проте, в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12. 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надається роз'яснення поняття лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків.

З матеріалів справи слідує, що позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки, що становить предмет доказування у даному спорі, а саме: відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з'ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов'язаною з неналежним виконанням обов'язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних функцій. До таких помилок допущених посадовими особами відносяться також помилки при нарахуванні пенсії пов'язані з неправильним застосуванням службовими особами нормативних актів, якими регулюються обчислення та нарахування пенсії для певних категорій пенсіонерів.

Навіть збій програми технічного забезпечення не можна, відповідно до вищезазначеного чинного законодавства, вважати рахунковою помилкою, тим більше за тих обставин, що помилка при нарахуванні пенсії була непоодинокою, а повторювалася з 01.04.212 р. по 31.10.2012 р.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, вірно застосував норму матеріального права для вирішення даних правовідносин.

При цьому, на спростування доводів апелянта також судова колегія відзначає, що положення ст. 1215 ЦК України є спеціальною нормою, яка регулює відносини саме у сфері безпідставного набуття заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, пенсії, тощо. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року (реєстраційний номер 40732036).

В даному випадку, саме ст. 50 зазначеного Закону є спеціальною для спірних правовідносин.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. А тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 197, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва - залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.