Справа № 815/825/15
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/825/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Одеса

12 год. 59 хв.

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області до ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) про стягнення на користь управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області на р/р 7820 у Філії ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 389 грн. 60 коп., -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулось з позовом управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області (надалі - УПФУ в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області) до ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) про стягнення на користь управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області на р/р 7820 у Філії ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 389 грн. 60 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач перебувала на обліку позивача як платник внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за № П з 29.08.2009 року. 24.11.2014 року відповідач припинила підприємницьку діяльність за власним бажанням. Станом на 01.12.2014 року ОСОБА_1 має узгоджену та несплачену заборгованість перед управлінням зі сплати страхових внесків в розмірі 1 389 грн. 60 коп. відповідач протягом 2010 року працювала за спрощеною системою оподаткування, а саме сплачувала єдиний податок. Заявлена у позові до стягнення сума заборгованості виникла у зв'язку із несплатою страхових внесків до ПФУ на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за ІІІ-ІV квартали 2010 року. У зв'язку із несплатою в повному обсязі страхових внесків, що підлягали сплату за 2010 рік, позивачем було складено та направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу № Ф-9-У від 03.06.2013 року на загальну суму несплачених страхових внесків в розмірі 1 389 грн. 60 коп. Вказана сума є узгодженою, з урахуванням п. 8.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. 23.06.2013 року вказана вимога для примусового виконання була направлена до ВДВС Ізмаїльського МРУЮ, проте виконавче провадження 08.12.2014 року закінчено відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження, у зв'язку із припиненням відповідачем підприємницької діяльності. Враховуючи зазначене, несплату відповідачем у добровільному порядку узгодженої суми страхових внесків, а також приписів ст. 52 ЦК України та висновків Верховного Суду України у постанові від 04.12.2013 року по справі № 6-125цс13, позивач просить стягнути суму заборгованості у судовому порядку (аркуші справи 4-6).

Позивач до судового засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. У прохальній частині позову позивач в тому числі просить суд розглянути справу за відсутності представника управління. Крім того, через канцелярію суду за вхід. № 9133/15 від 14.04.2015 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (аркуші справи 6, 43).

Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно - 07.04.2015 року, про що свідчать наявні в матеріалах справи витяг з журналу поштової кореспонденції. Поштові реєстри ООАС та інформація з веб-сайту ДП «Укрпошта» відстеження пересилання поштового відправлення зі штрих кодовим ідентифікатором: 610 (аркуші справи 42-42зв.).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

На підставі ч. 1 ст. 41 та ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

З урахуванням зазначених обставин, а також викладеного в адміністративному позові клопотання позивача щодо розгляду справи без його участі, згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 28.08.2006 року зареєстрована у встановленому законом порядку як фізична особа - підприємець, номер запису про проведення державної реєстрації: 2 004242, іпн НОМЕР_1, адреса: 68600, АДРЕСА_1.

Як свідчать матеріали справи, з 29.08.2006 року відповідач була зареєстрована та перебувала на обліку позивача як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п. 1 Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України № 121/2001 від 01.03.01 року, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески до Пенсійного фонду України є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Невиконання цього обов'язку платниками страхових внесків приводить до неповного формування коштів Пенсійного фонду України, і як наслідок, до несвоєчасних виплат пенсій пенсіонерам, що є порушенням ст. 46 Конституції України.

Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 Закону України № 1058 - IV, відповідно до ч. 2 ст. 106 цього Закону вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Строк позовної давності до стягнення заборгованості зі сплати страхових (пенсійних) внесків не застосовується.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Абзацом 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до вказаної статті страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 статті 15 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 року, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Частинами 3 та 4 ст. 15 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 року встановлено, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків із дня їх реєстрації у територіальному органі Пенсійного фонду. Платникам страхових внесків у десятиденний термін після їх реєстрації видається повідомлення про реєстрацію платника страхових внесків за формою, встановленою правлінням Пенсійного фонду.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» № 2461-VI від 08.07.2010 року та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», платники спрощеної системи оподаткування зобов'язані сплачувати страхові внески у розмірі, який визначається ними самостійно. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до пп. 3.2 розділу 3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 08.10.2010 року № 22-2 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.11.2010р. за № 1014/18309 зазначено, що фізичні особи - підприємці самі за себе формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт один раз на рік до 1 квітня року, наступного за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Таким чином, ОСОБА_1 була страхувальником, а страхувальники відповідно ч. 1 ст. 15 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 року є платниками страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Проте, як вбачається з матеріалів адміністративного позову, ФОП ОСОБА_1 страхові внески до управління Пенсійного фонду за період ІІІ-IV квартали 2010 року не сплатила, й відповідно має заборгованість в сумі 1 389 грн. 60 коп., що є недоїмкою по страховим внескам.

Відповідач, як зазначено у позові, протягом 2010 року працювала за спрощеною системою оподаткування та сплачувала єдиний податок. Заявлена до стягнення сум заборгованості виникла у зв'язку із несплатою страхових внесків до ПФУ на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за ІІІ-ІV квартали 2010 року. з 01.07.2010 року розмір мінімального страхового внеску складав - 294 грн. 82 коп., з 01.10.2010 року - 301 грн. 12 коп., з 01.12.2010 року - 306 грн. 10 коп.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 та ч. 6 ст. 20 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 року, страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 вказаного Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною 2 статті 106 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 року передбачено, що суми страхових внески, які своєчасно нараховані та несплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 зазначеного Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених ч. 3 ст. 20 Закону, вважаються простроченою заборгованістю зі сплати страхових внесків - недоїмкою.

З метою погашення заборгованості, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області на адресу відповідача були надіслано вимогу № 9 від 03.06.2013 року на загальну суму заборгованості по сплаті страхових внесків у розмірі 1 389 грн. 60 коп. (аркуш справи 9).

Проте, згідно наданих письмових доказів, вказана вимога, надіслана позивачем на адресу відповідача з повідомленням про вручення була повернута без отримання у зв'язку із закінченням терміну зберігання (аркуш справи 10).

Відповідно до п. 8.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженої постановою правління ПФУ № 21-1 від 19.12.2003 року, якщо страхувальник на день надсилання йому органом Пенсійного фонду вимоги не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином врученою навіть у разі її повернення як такої, що не знайшла адресата. У разі коли неможливо вручити страхувальнику вимогу поштою у зв'язку з його відсутністю за місцезнаходженням (відсутністю службових осіб страхувальника за його місцезнаходженням), відмовою службових осіб страхувальника прийняти вимогу, вимога вважається врученою страхувальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З урахуванням зазначеного, визначена у вимозі позивачем сума заборгованості відповідача є узгодженою та підлягає сплаті у повному обсязі.

Страхувальник згідно з вимогами ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зобов'язаний сплатити суми недоїмки протягом десяти робочих днів із дня одержання вимог про сплату недоїмки.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України в порядку, визначеному законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, СПД ОСОБА_1 одночасно з одержанням коштів на заробітну плату повинна була перераховувати страхові внески на обов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, а за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату страхових внесків, сплачувати штрафні санкції та пеню відповідно до п. 9 зазначеної Інструкції та зобов'язана була згідно п. 6 ст. 20 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 року сплачувати обов'язкові страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Проте, наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про наявність у відповідача станом на даний час заборгованості зі сплати страхових внесків у загальному розмірі 1 389 грн. 60 коп., яка виникла у зв'язку із порушенням приписів Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Таким чином, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 1 389 грн. 60 коп. зі сплати страхових внесків, яка згідно інформації, наявної в матеріалах справи, станом на даний час не сплачена.

Станом на момент розгляду справи, доказів щодо оскарження або сплати повністю або частково заявленої у позові суми до стягнення відповідачем до суду не надано.

Крім того, як зазначає позивач в позові, 24.11.2014 року відповідач припинила підприємницьку діяльність за власним рішенням.

07.07.2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за заявницьким принципом» № 1258 від 13.05.2014 року.

Відповідно до положень вказаного Закону довідка про відсутність заборгованості з УПФУ не потрібна.

Згідно ч. 1, ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Згідно Постанови Верховного суду України від 04.12.2013 року по справі №6-125цс13 зазначено, що відповідно до положень статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 47-49 Закону України від 14.05.1992 року №2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Оскільки згідно наданої позивачем інформації з ЄДР з ДП «Інформаційно-ресурсний центр» 24.11.2014 року за № 2 004242 внесено запис про припинення підприємницької діяльності відповідачем (аркуші справи 7-8).

Проте, зважаючи на зазначені вище приписи чинного законодавства та наявність у відповідача непогашеної заборгованості перед позивачем, яка після припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 залишилась непогашеною, ненадання відповідачем станом на час розгляду даної справи жодних письмових доказів щодо сплати повністю або частково вказаної заборгованості до суду не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінюючи надані у справі докази, виходить із принципів адміністративного судочинства - змагальність, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин справи, згідно із яким розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість по страховим внескам на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 1 389 грн. 60 коп. обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 128, 159-164, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області до ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) про стягнення на користь управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області на р/р 7820 у Філії ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 389 грн. 60 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області на р/р 7820 у Філії ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 389 (одна тисяча триста вісімдесят дев'ять) грн. 60 (шістдесят) коп.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені т. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.В. Балан