Справа № 823/348/15
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року справа № 823/348/15

м. Черкаси

15 год. 08 хв.
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участі сторін:

представника позивача - Кваші І.В. (за довіреністю);

представника відповідача - Радченко О.П. (за довіреністю),

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Авента Петроліум" до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авента Петроліум" (далі - позивач) звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області, в якій просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2014.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що оскаржуване рішення суперечить вимогам законодавства України, оскільки відповідно до первинних документів наданими при перевірці позивача підтверджується спроможність останнього реального здійснення господарських операцій, а висновки зроблені в акті перевірки є припущеннями.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов та додаткових поясненнях по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив.

У відповідності з Конституцією України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в України та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 2 грудня 2010р. №2755-VI (надалі за текстом - Кодекс №2755-VI).

Згідно ст. 15 Кодексу №2755-VI платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до ст. 20.1.4. Кодексу №2755-VI органи доходів і зборів мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Суд встановив, що товариство з обмеженою відповідальністю "Авента Петроліум" зареєстроване, як юридична особа 08.10.2010 року, ідентифікаційний код 37307651. Вид діяльності: неспеціалізована торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оптова та роздрібна торгівля пальним.

Посадовими особами державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "Авента Петроліум" з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства при проведенні взаємовідносин з ТОВ «Антарес» за липень 2014 року.

За результатими документальної перевірки ТОВ «Авента Петроліум» було складено акт від 22.09.2014р. № 355/23-01-22-04/37307651 та встановлені порушення TOB «Авента Петроліум» пунктів 198.1, 198.2. 198.3, 198.6 статті 198 та пунктів 201.1, 201.4, 201.7, 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено ПДВ за липень 2014 року на суму 1444039 грн.

На підставі встановлених порушень, державною податковою інспекцією у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 09.10.2014р. щодо збільшення сум ПДВ за основним платежем на 1444039 грн. та штрафними санкціями на 361010 грн.

Не погоджуючись з висновками в акті перевірки ТОВ «Авента Петроліум» оскаржило їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, рішенням якої від 31.01.2105 № 872/6/99-99-10-01-04-25 ППР № залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями відповідача, ТОВ " Авента Петроліум " оскаржило його до суду. Cуд вважає висновок відповідача викладений в акті перевірки обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно з договорами поставки нафтопродуктів від 01.07.2014 № ДГ-0107-1, від 21.07.2014 № ДГ-2107-1, укладеними між TOB «Авента Петроліум» та TOB «Антарес», та додатковими угодами до договорів, останній зобов'язується поставити товар на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовувались ним на підставі цивільно-правових договорів.

Згідно даних додаткових угод до договорів у липні 2014 року TOB «Авента Петроліум» придбавало у TOB «Антарес» (м. Дніпропетровськ) нафтопродукти (бензин А-92, А-95 Євро) на загальну суму 8 664 234,93 грн., в т.ч. ПДВ 1 444 039,16 грн. Вказана сума ПДВ на підставі податкових накладних від 31.07.2014 № 5, № 6 (а.с. 49-50) включена позивачем до складу податкового кредиту в податковій декларації з ПДВ за липень 2014 року.

Згідно договору зберігання від 01.07.2014 № 4197 (а.с. 47) ПАТ «Дніпронафтопродукт» (Зберігач) зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються TOB «Авента Петроліум» (Поклажодавець), і повернути їх у схоронності за першою його вимогою. Оплата послуг Поклажодавцем здійснюється щомісячно в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Зберігача на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт (наданих послуг) на протязі 10 банківських днів з моменту підписання сторонами таких актів. Вартість послуг зберігання визначається в протоколах узгодження ціни за зберігання, які є невід'ємною частиною Договору (п. 3.2-3.3).

З даного приводу суд, погоджується з доводами представника відповідача, що як до матеріалів справи так і до перевірки не було надано протоколів узгодження ціни за послуги зберігання, актів, що засвідчують факти отримання TOB «Авента Петроліум» від ПАТ «Дніпронафтопродукт» послуг зберігання та документів, що засвідчують факти проведення розрахунків за послуги зберігання.

Відповідно до ст. 959 Цивільного кодексу України товарний склад зобов'язаний за свій рахунок оглянути товар при прийнятті його на зберігання для визначення його кількості та зовнішнього стану. Товарний склад зобов'язаний надавати поклажодавцеві можливість оглянути товар або його зразки протягом усього часу зберігання, а якщо предметом зберігання є речі, визначені родовими ознаками, - взяти проби та вжити заходів, необхідних для забезпечення його схоронності.

Проте, позивачем до суду не надано будь-яких доказів передачі товару на зберігання, а отже не доведено руху активів у зв'язку з виконанням вищевказаних правочинів.

Враховуючи особливості придбаного позивачем товару, законодавством передбачений єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів врегульовано Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 (далі - Інструкція № 281/171/578/155).

Згідно з п. 4.2 розділу 4 Інструкції № 281/171/578/155 облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного і нафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об'єму. Для визначення маси та об'єму нафти і нафтопродуктів можуть використовуватися об'ємно-масовий статичний, об'ємно-масовий динамічний, прямий масовий (статичне зважування та зважування під час руху) і об'ємний методи вимірювань відповідно до вимог ГОСТ 26976.

Приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю згідно з підпунктів 5.1.1 п.5.1 розділу 5 інструкції №281/171/578/155 здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо (далі - договір).

Відпуск нафти і нафтопродуктів згідно з п. 7.1 - 7.2 розділу 7 Інструкції №281/171/578/155 здійснюється на підставі попередньо укладених договорів, а нафтопродуктів - на підставі договорів або за готівку, шляхом їх відвантаження споживачам магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, водним, залізничним і автомобільним транспортом.

Виходячи з вищевикладеного позивачем не надано жодних доказів перевірки якості та кількості придбаного товару, що змінить його майновий стан у зв'язку з вищевказаними правочинами.

Згідно з положеннями пункту 7.5 Інструкції №281/171/578/155 нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем. Контролювання наливання нафти або нафтопродуктів здійснює оператор автоматизованої системи наливу, а кількість налитого до міри повної місткості продукту здійснюється водієм автоцистерни на підставі договору постачання. Відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Отже, при наявності можливостей для здійснення господарської операції, а також для підтвердження її до суду необхідно було надати ТТН по договорах перевезення, проте представник позивача зазначив, що даний первинний документ є необов'язковий оскільки він лише підтверджує факт перевезення. Суд не погоджується з даним поясненням та вважає, що ТТН в даному випадку рахувалися як докази переміщення зі складу зберігача до вантажоотримувача.

Відповідно до п. 3.7 Договору №4 125 зберігання від 24.06.2014 витрати Зберігана щодо страхування відповідальності за перевезення небезпечних вантажів залізничним транспортом та послуги щодо подачі-прибирання вагонів, та інші витрати на залізничній дорозі, а також витрати, які пов'язані з доставкою вантажу автомобільним транспортом, які останній несе в результаті виконання умов цього Договору, включаються у вартість послуг із зберігання. Оплата послуг здійснюється Поклажодавцем на підставі підписаних Сторонами Актів виконаних робіт (наданих послуг).

Проте, на вимогу суду, представником позивач не було надано взагалі будь яких документів, щодо оплати послуг як зберігання так і перевезення.

Додані до адміністративного позову договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом № 67 від 01.07.2014 з TOB «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» та № 26/06/14-02 від 26.06.2014 з TOB «Гарант Ресурс» оцінюються судом критично, оскільки відсутні будь-які первинні документи, які свідчать про факт надання/отримання вказаних послуг.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України ( далі- Кодекс №2755-VI), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 цього ж Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3. ст. 198 Кодексу №2755-VI, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього ж Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього ж Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 198.6. ст. 198 Кодексу №2755-VI, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього ж Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього ж Кодексу.

Отже, виходячи із змісту наведених законодавчих норм, для відображення господарської операції в податковому обліку недостатньо самого лише її документального оформлення. Господарська операція повинна фактично відбутися. Якщо ж фактично господарська операція не відбулася, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку, а складені за таких обставин документи не можуть вважатися первинними/податковими документами для цілей ведення податкового та бухгалтерського обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів.

Крім того, суд погоджується з думкою представника відповідача, що аналіз податкової звітності свідчить, що TOB «Антарес» з січня по червень (включно) 2014 року надаючи звітність з податку на додану вартість незмінно декларувало загальний обсяг постачання товарів (послуг) протягом звітного періоду, що є об'єктом оподаткування з податку па додану вартість - 300 грн., з них. - сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками звітного періоду та підлягає сплаті до державного бюджету - 60 грн. При цьому, згідно наданих пояснень представника відповідача за результатами моніторингу даних Єдиного реєстру податкових накладних по операціях за липень 2014 року 15.08.2014 року з 22 години 22 хвилини по 22 годину 29 хвилин вказане товариство провело реєстрацію 147 податкових накладних по 91 контрагенту на загальну суму ПДВ 114 183 тис. грн., товар - бензин підвищеної якості. Останню податкову звітність з податку на додану вартість подано за серпень 2014 року, яка свідчить про відсутність господарської діяльності ( з прочерками) (а.с. 142).

Також надане позивачем рішення суду у справі № 804/15341/14 (а.с. 116-121) щодо ТОВ «Антарес», слугує лише доказом знаходження даного підприємства за адресою реєстрації та можливістю контролюючого органу здійснити зустрічну звірку, проте не є доказом здійснення господарської операції позивача з останнім.

Позиція Вищого адміністративного суду України при розгляді аналогічних справ (ухвали ВАСУ від 26.03.2014 справа № К/9991/26540/11, від 12.02.2014 справа №К/800/42298/13), полягає в наступному: «Платник податків повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів, що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства.... Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладається на особу, якою укладено відповідні правочини та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та провадження необгрунтованих виплат...»; «Доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.»

Підсумовуючи викладене та аналізуючи надані позивачем на підтвердження виконання договорів поставки нафтопродуктів первинні документи («зведені» акти приймання-передачі товару від 31.07.2014, акти здачі на зберігання та зняття зі зберігання від 31.07.2014, товарно-транспортні накладні на вивезення товару зі зберігання у період, що передує даті отримання товару), суд вважає, що господарські операції за участю TOB «Антарес» є такими, що документально не підтверджені та відповідно не можуть бути відображені в податковому обліку Позивача.

Крім того, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

При цьому суд звертає увагу представника позивача, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Суд також роз'яснює свою позицію щодо нереальності здійснення даної господарської операції, та зазначає, що з наданих матеріалів справи представником позивача не було доведено ні руху матеріальних цінностей від постачальника до отримавача, ні фактів у зміні матеріального становища (перерахунок коштів, за перевезення вантажу, за зберігання, за купівлю), а надані додаткові угоди до договорів поставки про відстрочення сплати (до 31.07.2015) на даний час не виконані і доказів про перерахунок коштів надано не було. Окрім цього, до суду не було надано доказів подальшого використання у власній господарській діяльності даного пального на АЗС (акти прийняття, звіти РРО, акти про залишки…).

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно п. 2. ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Кодексом адміністративного судочинства України передбачено, що у разі коли судове рішення ухвалене не на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, сплачений судовий збір поверненню з бюджету не підлягає (ст.94).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Авента Петроліум" (ідентифікаційний код 37307651) на користь Державного бюджету України - 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 07.04.2015