Справа № 2а-1970/3666/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015р. Справа № 9104/181645/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): Чайнюк О.В.,

позивача у справі: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Підволочиському районі Тернопільської області Державної податкової служби, смт.Підволочиськ Тернопільської області (правонаступник - Збаразька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, м.Збараж Тернопільської області)

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2012р. у справі №2а-1970/3666/12

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, смт.Підволочиськ Тернопільської області

до Державної податкової інспекції у Підволочиському районі Тернопільської області Державної податкової служби, смт.Підволочиськ Тернопільської області (правонаступник - Збаразька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, м.Збараж Тернопільської області)

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

22.10.2012р. до Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з адміністративним позовом до відповідача: Державної податкової інспекції у Підволочиському районі Тернопільської області Державної податкової служби (далі по тексту Козівська МДПІ або відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 27.06.2012 та № від 27.06.2012.

Свої позовні позивач вимоги обгрунтовує тим, що витрати, понесені у зв'язку із забезпеченням благоустрою, є витратами пов'язаними із господарською діяльність. Відповідно до норм податкового законодавства такі витрати повинні включатись до складу валових витрат.

За результатами розгляду справи Тернопільський окружний адміністративний суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Свої висновки суд першої інстанції обґрунтовує тим, що відповідно до системного аналізу податкового законодавства витрати на благоустрій прилеглої території враховуються як витрати при обчисленні об'єкта оподаткування.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, апеллянт (відповідач у справі) оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що судом першої інстанції було допущено порушення податкового законодавства, звертає увагу на тк, що при визначенні суми податку враховуються документально підтверджені витрати, пов'язані з господарською діяльності. На думку апелянта суб'єкти благоустрою зобов'язані за власні кошти приводити до ладу території, які використовують для господарської діяльності, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В процесі апеляційного розгляду справи представник відповідача (апелянта) подав клопотання про проведення процесуального правонаступництва Державної податкової інспекції у Підволочиському районі Тернопільської області Державної податкової служби, яка реорганізована в Збаразьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Враховуючи надані докази реорганізації первинного позивача та положення ст.55 КАС України, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню.

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 06.04.2015р. з'явився представник апелянта (відповідача у справі): ОСОБА_1, яка доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримала у повному обсязі, просила апеляційну скаргу задоволити, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2012р. у справі №2а-1970/3666/12 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Представник позивача у справі: ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів встановлено наступне:

Посадовими особами ДПІ у Підволочиському районі було проведено перевірку ФОП ОСОБА_3, про що було складено акт "Про результати документальної планової виїзної перевірки вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи -підприємця ФОП ОСОБА_3 за період з 01.07.2010р. по 31.12.2011р. №375/17/НОМЕР_1 від 14.06.2012р.

Зокрема, в акті перевірки перевіряючи ми зроблено висновок, що позивачем було порушено п. 177.4 ст. 177, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку з доходів від здійснення підприємницької діяльності в 2011р. на 6414,00грн. та п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість у вересні -жовтні 2011 року на 8552,00грн.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки ФОП ФОП ОСОБА_3 подав до ДПІ у Підволочиському районі заперечення на акт перевірки від 20.06.2012р.

Своїм листом №2520/17 від 26.06.2012р. ДПІ у Підволочиському районі повідомило ФОП ОСОБА_3, що його заперечення було розглянуто постійною комісією та було підтверджено наявність порушень, викладених в акті перевірки.

На підставі акту перевірки ДПІ у Підволочиському районі було винесено податкові повідомленні рішення:

- № від 27.06.2012р., яким ФОП ОСОБА_3 визначено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб" в розмірі 8017,50грн., в тому числі 6414,00грн. за основним платежем та 1603,50грн. -за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 27.06.2012р., яким ФОП ОСОБА_3 визначено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 10690,00грн., в тому числі, 8552,00грн. за основним платежем та 2138,00грн.-за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями -рішеннями ФОП ОСОБА_3 звернувся з первинною скаргою від 07.07.2012р. до Державної податкової служби в Тернопільській області.

Рішенням про результати розгляду скарги №11251/6/10-207/681 від 04.09.2012р. ДПС у Тернопільській області відмовила ФОП ОСОБА_3 у задоволенні скарги, а винесені податкові повідомлення - рішення залишила без змін.

17.09.2012р. ФОП ОСОБА_3звернувся із повторною скаргою до ДПС України.

Рішенням про результати розгляду повторної скарги №1552/0/141-12/17/00-2315 від 04.10.2012р. ДПС України відмовила ФОП ОСОБА_3 у задоволенні скарги, а винесені податкові повідомлення - рішення залишила без змін.

Не погодившись з висновками викладеними в акті перевірки та винесеними за наслідками такої перевірки податковими повідомленнями -рішеннями, ФОП ОСОБА_3 оскаржив їх у судовому порядку.

Зокрема, в акті перевірки № 575/17/НОМЕР_1 від 14.06.2012р. вказано, що ФОП ОСОБА_3 придбано бруківку у ФОП ОСОБА_4 у вересні 2011 року на суму 21706,67 грн. та у жовтні 2011 року на суму 21055,00 грн. (без ПДВ) та використано на поліпшення благоустрою прилеглої території до орендованого, згідно договору оренди торгівельної площі від 12.04.2011р., будинку за адресою АДРЕСА_1 з подальшим віднесенням суми 42762,00 грн. до складу інших витрат, пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності за КВЕД 70.20.0 здавання в оренду власного нерухомого майна та відображенням у додатку 7 до розділу III податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік, внаслідок чого ФОП ОСОБА_3 завищив задекларовані ним валові витрати у сумі 42762,00грн. за 2011 рік, чим порушив п.7.4 ст. 177, п.138.1, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно вимог п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Статтями 21, 24 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що підприємства, установи, організації забезпечують благоустрій земельних ділянок, наданих їм на праві власності чи праві користування відповідно до закону. Елементами благоустрою є покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів та інші елементи благоустрою, визначені нормативно - правовими актами.

Межі та режим використання закріпленої за підприємствами, установами, організаціями території визначають відповідні органи державної влади та органи місцевого самоврядування залежно від підпорядкування об'єкта благоустрою.

Відповідно до вимог ст. 36 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", фінансування заходів з благоустрою населених пунктів, утримання та ремонт об'єктів благоустрою здійснюється за рахунок коштів їх власників або користувачів, якщо це передбачено умовами відповідних договорів, а також за рахунок пайових внесків власників будівель і споруд, розміщених на території об'єкта благоустрою, інших передбачених законом джерел фінансування.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", до об'єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, прибудинкові території, території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору, а також інші території в межах населеного пункту.

У пункті 4.4 Правил благоустрою території міста Хмельницького, затверджених рішенням двадцять четвертої сесії Хмельницької міської ради №7 від 08.04.2009р., вказано що підприємства, установи, організації та фізичні особи-підприємці у сфері благоустрою території міста зобов'язані утримувати в належному стані території, які перебувають у їх власності або користуванні; утримувати в належному стані закріплені за ними на умовах договору з балансоутримувачем об'єкти благоустрою (їх частини), а також виконувати інші обов'язки у сфері благоустрою, передбачені Законом України "Про благоустрій населених пунктів", цими Правилами, рішеннями виконавчого комітету, іншими нормативно-правовими актами в сфері благоустрою. Крім того, згідно із п.5.1.3. вказаних Правил, суб'єкти благоустрою зобов'язані за власні кошти утримувати в належному санітарному стані території, які перебувають у їх власності або користуванні.

Згідно із умовами п.7.1 договору оренди торгівельної площі від 01.01.2010 року, згідно умов якого ФОП ОСОБА_5 передав строком на 3 роки в оренду ФОП ОСОБА_3 будинок з допоміжними спорудами, загальною площею 758,7 м кв., за адресою АДРЕСА_1, та п.7.1 договору оренди торгівельної площі від 01 липня 2010 р., згідно умов якого ФОП ОСОБА_5 передав строком на 3 роки в оренду ФОП ОСОБА_3 будинок з допоміжними спорудами, загальною площею 1130,1 м кв. Орендар зобов'язаний утримувати в належному стані прилеглу до будинку (об'єкту оренди) територію, загальною площею 1726 м кв., за власний рахунок проводити благоустрій вказаної території, що б прилегла територія перебувала у придатному для використання стані з метою забезпечення безперешкодного пересування пішоходів та відвідувачів кафе "Шторм" і паркування належних їм автомобілів, а також виконувати інші обов'язки у сфері благоустрою, передбачені Законом України "Про благоустрій населених пунктів".

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у Віснику податкової служби України №6 за 10.02.2012р. самим податковим органом було надано роз'яснення, що витрати на благоустрій (ремонт асфальтового покриття тощо) прилеглої до виробничої споруди території (в межах, закріплених відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування) враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування як витрати -а ремонт/поліпшення об'єкта основних засобів, до якого належить така територія, у порядку, передбаченому пунктами 146.11 та 146.12 ст. 146 Податкового кодексу України, за умови документального підтвердження зв'язку зазначених витрат з господарською діяльністю ватника податку.

Згідно з вимогами п. 53.1 ст. 53 Податкового кодексу України, не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.12 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що до складу інших витрат, у тому числі включаються витрати, визначені відповідно до статей 144 - 148, 150, 153, 155 - 161цього Кодексу, які не включені до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг згідно із цією статтею; інші витрати господарської діяльності, до яких цим розділом прямо не встановлено обмежень щодо віднесення до складу витрат.

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до переконання, що витрати, понесені ФОП ОСОБА_3 на благоустрій прилеглої до орендованого об'єкта території, обґрунтовано віднесено до складу інших витрат, пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності, у відповідності до пунктів 138.1, 138.12 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.06.2012р. підлягають до задоволення.

Також в акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_3 придбав бруківку у ФОП ОСОБА_4 у вересні 2011 р. згідно податкової накладної №62 від 13.09.2011р. на суму 26048,00грн., в т. ч. ПДВ - 4341,33грн. та у жовтні 2011 р. згідно податкової накладної №80 від 17.10.2011р. на суму 25266,00грн., у т. ч. ПДВ 4211,00 грн. та використав на поліпшення благоустрою прилеглої території до орендованого згідно договору оренди торгівельної площі від 12.04.2011р. будинку, з подальшим віднесенням суми ПДВ до складу податкового кредиту в декларації з ПДВ за вересень 2011р. -4341,00грн., в декларації з ПДВ за жовтень 2011 р. -4211,00грн., та таким чином завищив податковий кредит на 8552,00грн., чим порушив п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 198.1 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3. Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника додатку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відтак, основною умовою віднесення сум ПДВ, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів, послуг та основних фондів, до податкового кредиту, є їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 упродовж обревізованого періоду здійснював наступні види господарської діяльності:

1) КВЕД 55.30.2. "Діяльність кафе". Цей клас включає: продаж готової їжі та напоїв, призначених, переважно, для споживання на місці, іноді з показом розважальних програм в закладах ресторанного господарства: в ресторанах, в ресторанах та кафе самообслуговування, в закладах швидкого обслуговування (закусочних, вареничних, сосисочних тощо), в ресторанах з відпуском їжі додому, у кіосках, які торгують жареною картоплею, курами-гриль тощо, в кафе-морозиво, у вагонах-ресторанах залізничних та інших організаціях ресторанного господарства, які обслуговують пасажирів різних видів транспорту.

2) КВЕД 70.20.0 "Здавання в оренду власного нерухомого майна". Цей підклас включає: здавання в оренду власної житлової та нежитлової нерухомості, здавання в оренду земельних ділянок, здавання в суборенду житлової та нежитлової нерухомості, земельних ділянок, діяльність ринків.

У п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України закріплено принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Згідно із вимогами п. 56.21 ст. 56. Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

За наведених обставин, суд приходить до переконання, що оскільки придбання ФОП ОСОБА_3 у ФОП ОСОБА_4 бруківки для облаштування прилеглої до об'єкта оренди території було зумовлене виробничою необхідністю здійснення ФОП ОСОБА_3 господарської діяльності, то ФОП ОСОБА_3 правомірно віднесено до складу податкового кредиту в декларації з ПДВ за вересень 2011 р. - 4341,00грн., в декларації з ПДВ за жовтень 2011 р. - 4211,00грн., в зв'язку з чим суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення № від 27.06.2012р. підлягають до задоволення.

За таких умов колегія судів приходить до висновку про те, що з матеріалів справи вбачається ґрунтовність позиції суду першої інстанції, та те що доводи апеляційної скарги такої позиції не спростовують.

Відповідно до вимог ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Підволочиському районі Тернопільської області Державної податкової служби (правонаступник - Збаразька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області) на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2012р. у справі №2а-1970/3666/12 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Підволочиському районі Тернопільської області Державної податкової служби (правонаступник - Збаразька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області) про скасування податкових повідомлень-рішень, - залишити без задоволення.

2. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2012р. у справі №2а-1970/3666/12, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга