Справа № 641/823/15-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 р.Справа № 641/823/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Чечуйко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2015р. по справі № 641/823/15-а

за позовом ОСОБА_3

до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_3, завернуся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, в якому просив суд скасувати рішення відповідача від 23.09.2014 по пенсійній справі ОСОБА_3; зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років, передбачену п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", постанови Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992, ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч. 3 ст. 21, ст. 37 Закону України "Про фізичну культуру та спорт", ст. 58 Конституції України, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова від 23.09.2014 відмовлено позивачу - ОСОБА_3, у призначенні пенсії за вислугу років на підставі п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зазначене рішення вмотивоване тим, що згідно п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 2 р. ХV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія за вислугу років призначається спортсменам - заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу при стажі роботи не менше 20 років і перебування у складі збірних команд України не менше 6 років незалежно від віку. Згідно поданих документів ОСОБА_3 у 1996, 1999, 2000 роках був членом збірної команди України з греко-римської боротьби, а у 1997, 1998,2001, 2002 роках був кандидатом у збірну команду України. Страховий стаж за вислугу років ОСОБА_3 складає 23 роки 2 місяці 4 дні, з них перебування у складі збірної команди України 4 роки, а, отже, відповідно до діючого законодавства, ОСОБА_3 права на пенсію за вислугу років не має.

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача недостатньо шестирічного стажу перебування у складі збірних команд України, що є обов'язковим для призначення пенсії за віком відповідно до п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова від 23.09.2014 про відмову у призначенні пенсії позивачу є правомірним та обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) оскаржуваного позивачем рішення з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до ст.52 цього Закону право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, спортсмени відповідно до пункту "є" статті 55.

За правилами пункту "є" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше двадцяти років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Пунктом 1 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу - членам збірних команд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року, передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються спортсменам, які мають особливі заслуги перед фізкультурним рухом, - заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу при стажі роботи не менше двадцяти років і перебуванні в складі збірних команд України не менше шести років незалежно від віку.

Призначення і виплата зазначених пенсій здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням статей 7, 21, 51, 52 і 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

До стажу роботи зараховується перебування вказаних осіб у складі збірних команд України, а також інші види діяльності, передбачені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Стаж, який дає право на пенсію за вислугу років, обчислюється на підставі трудової книжки та інших документів, що підтверджують перебування в складі збірних команд України, а також у разі наявності звання заслуженого майстра спорту або майстра спорту міжнародного класу.

Як встановлено судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_3, у 1996, 1999, 2000 роках був членом збірної команди України з греко-римської боротьби, а у 1997, 1998, 2001, 2002 роках був кандидатом у збірну команду України (а.с. 6,13,16,20,24,28)

Довідкою Державної служби молоді та спорту України підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно перебував у складі національної збірної команди України з боротьби греко-римської з 01.01.1993 по 31.12.1993 (наказ від 31.12.1992 №2638), з 01.01.1996 (наказ від 29.12.1995 №3354) по 31.12.2002 (наказ від 11.04.2002 №717) (а.с. 33)

Статтею 37 Закону України "Про фізичну культуру та спорт" визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, з урахуванням пропозицій національних спортивних федерацій та фізкультурно-спортивних товариств комплектує на конкурсній основі з числа найбільш підготовлених спортсменів дитячо-юнацького, резервного спорту та спорту вищих досягнень, а також фахівців сфери фізичної культури і спорту, зокрема тренерів, національні збірні команди з визнаних в Україні олімпійських та неолімпійських видів спорту для підготовки їх до участі в міжнародних спортивних змаганнях.

Склад національних збірних команд щорічно затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, та включає основний склад та склади спортсменів різних вікових груп з урахуванням вимог міжнародних спортивних федерацій.

До основного складу національних збірних команд включаються спортсмени, які мають найвищі спортивні результати на всеукраїнських та міжнародних змаганнях.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, на конкурсній основі формує штатну команду національних збірних команд України з олімпійських та неолімпійських видів спорту, що включає спортсменів та фахівців сфери фізичної культури і спорту, зокрема тренерів, а з видів спорту інвалідів - Український центр з фізичної культури і спорту інвалідів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, укладає трудовий договір (контракт) із спортсменами та фахівцями штатної команди національних збірних команд України з олімпійських та неолімпійських видів спорту, а з видів спорту інвалідів - Український центр з фізичної культури і спорту інвалідів.

Спортсмени - члени штатної команди національних збірних команд України беруть участь у міжнародних змаганнях або інших спортивних змаганнях, не включених до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів України, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, відповідно до умов трудового договору (контракту).

Спортсменам - членам національних збірних команд України, які проходять службу у Збройних Силах України, інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, правоохоронних органах, відповідних центральних органах виконавчої влади створюються необхідні умови для підвищення їх спортивної майстерності, забезпечується можливість брати участь у міжнародних, всеукраїнських та інших спортивних змаганнях.

Можливість виступу громадян України за національні збірні інших держав та/або іноземців чи осіб без громадянства за національну збірну команду України регулюється відповідно до вимог міжнародних спортивних федерацій.

Отже, перебування в складі збірної команди України передбачає наявність у спортсмена - члена збірної команди наявність трудового договору.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка.

Згідно трудової книжки позивача, відсутні дані щодо укладення відповідного трудового договору з позивачем у спірні періоди, тобто коли він був кандидатом у члени збірної, відсутній відповідний запис в трудовій книжці. З трудової книжки позивача вбачається, що у спірний період він був призначений на посаду тренера-викладача з греко-римської боротьби та проходив військову службу в Збройних Силах України. (а.с. 47, 49)

Подані позивачем списки складу збірної команди України з греко-римської боротьби свідчать, що у 1996, 1999, 2000 роках позивач був членом збірної команди України з греко-римської боротьби, а у 1997, 1998, 2001, 2002 роках був кандидатом у збірну команду України (а.с. 6, 13, 16, 20, 24, 28), але не членом збірної команди.

Таким чином, подані позивачем документи не підтверджують факту укладення відповідного трудового договору з позивачем як спортсменом - членом збірної команди України, що є обов'язковою умовою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637) за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Відповідно до п.20 вказаного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Інших належних документів, які б підтверджували статус позивача - члена штатної команди національної збірної команди, позивачем не надано, та в матеріалах справи не міститься.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що подані позивачем документи не підтверджують виконання ним роботи, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова відмовляючи ОСОБА_3 у призначені пенсії за вислугу років відповідно до п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" діяло у відповідності до норм чинного законодавства.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2015р. по справі № 641/823/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 14.04.2015 р.