Справа № 208/2490/14 (2а/208/105/14)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2015 рокусправа № 208/2490/14 (2а/208/105/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року позовні вимоги було задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1, неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області здійснювати пенсію за віком ОСОБА_1, починаючи з 14 вересня 2013 року.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із постановою суду Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, яка у 2000 році виїхала на постійне місце перебування до Ізраїлю. До виїзду на постійне місце проживання позивач проживала та перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради з грудня 1994 року.

06 березня 2014 року представник позивача звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 як громадянці України, що проживає за її межами, на що отримала відмову.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно у грошовій формі за зазначеним у заві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України. Оскільки позивач фактично не знаходиться на території України, то підстави для поновлення виплати раніше призначеної пенсії відсутні.

На правовідносини сторін, що виникли, поширюються норми ст.ст. 19, 124 Конституції України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003.

У статті 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного га соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Згідно з частиною другою ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Базовим законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п. 2 частини першої ст. 49 Закону України №1058-ІV (в редакції, чинній до 07.10.2009) виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України

Відповідно до ст. 51 Закону України №1058-ІV у випадку виїзду пенсіонера за межі України, пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера, може бути виплачена йому за 6 місяців перед виїздом, рахуючи з місяця, який настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

07.10.2009 рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 у справі №1-32/2009 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, речення другого статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Зазначені положення Закону України 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення.

Отже, після прийняття рішення Конституційним Судом України Законом №1058-ІV не встановлено підстав для припинення пенсії в разі перебування пенсіонера за кордоном.

Таким чином, позивач обґрунтовано звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

Згідно частини другої ст. 49 Закону України №1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності підстав для відновлення її виплати.

Проте при вирішенні задоволення позовних вимог позивача з 14 вересня 2013 року, суд першої інстанції не врахував те, підставою для припинення виплати пенсії був виїзд позивача на постійне місце проживання за межі України, жодним нормативно-правовим актом України не передбачений обов'язок або право Пенсійного фонду автоматично здійснювати відновлення пенсії без відповідного волевиявлення пенсіонера, заява про поновлення виплати пенсії надана відповідачу 06 березня 2014 року, тому поновлення виплати пенсій має бути здійснено саме з моменту звернення позивача до відповідного УПФУ де вона перебувала на обліку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, змінивши постанову суду першої інстанції в частині дати поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 198, статтями 201, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року - змінити, виклавши третій абзац в наступній редакції.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області здійснювати виплату пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з 06 березня 2014 року.

В решті постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Л.М. Нагорна