Справа № 9101/4546/2011
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

9101/4546/2011

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2014 року

справа № 2а-431/10/0870

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької обласної санітарно-епідеміологічної станції

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27.10.2010р. у справі №2а-431/10/0870

за позовом Запорізької обласної санітарно-епідеміологічної станції

до Державної інспекції України з контролю за цінами, Сектору у Запорізькій області Державної інспекції України з контролю за цінами

про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Запорізька обласна санітарно-епідеміологічна станція (далі по тексту – позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області №182 від 06.09.2006 року про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін на суму 586986грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в акті перевірки відповідача від 30.08.2006 року відсутній вірний розрахунок суми порушення. Вказує, що основою розрахунку відповідача є дві довідки про нараховані доходи та податок на додану вартість від надання платних послуг по спеціальному фонду Запорізької обласної санітарно-епідеміологічної станції за вересень-грудень 2005 року та січень-травень 2006 року. Між тим, вказані довідки свідчать про нараховані доходи, а не отримані (одержані) доходи, на які застосовуються економічні санкції. Крім того, зазначає позивач, довідки є приблизними, а не точними.

Позивач стверджує, що відповідачем при перевірці не перевірялись первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували надходження коштів на рахунок позивача, не перевірялись касові стрічки, що підтверджують надходження коштів в касу. На думку позивача в акті перевірки відсутні будь-які розрахунки, які згідно з вимогами Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України та Міністерства фінансів України №298/519 від 03.12.2001р., повинні бути здійснені (кількість наданих послуг, вартість послуг, юридичні та фізичні особи, яким надавалися послуги, зазначення послуг, які надавались). Крім того, зазначає позивач, своїм рішенням від 06.09.2006 року відповідач порушив річний термін накладення економічних санкцій на 6 днів, адже санкції нараховувались з 1-го вересня 2005 року.

На думку позивача, застосування відповідачем економічних санкцій є необґрунтованим, а саме рішення №182 від 06.09.2006 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено. Суд не знайшов обґрунтованими доводи позивача.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права при неналежному дослідженні доказів. Просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням доводів, зазначених у позові та апеляційній скарзі. Стверджує, що ним надано відповідні документи, які підтверджують невірність розрахунку суми порушення. Проте зі сторони суб’єкта владних повноважень, який відповідно до ст. 71 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, жодних доказів не надано. Наполягає на тому, що в акті перевірки відсутні відомості про первинні бухгалтерські документи, що досліджувались під час перевірки. Тому позивач вважає, що підстав для відмови у задоволенні позову у суду не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, відповідачем у відповідності до плану роботи на II півріччя 2006 року проведено перевірку Запорізької обласної санітарно-епідеміологічної станції з питань дотримання державної дисципліни цін при застосуванні тарифів на платні послуги за період з 28.08.2006 року по 30.08.2006 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт №000256 від 30.08.2006 року, в якому зазначається, що у період з листопада 2004 року по травень 2006 року позивачем у завищеному розмірі надавалися платні послуги згідно з тарифами на роботи та послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, затвердженими постановою №1351. Згідно з актом перевірки Запорізькою обласною санітарно-епідеміологічною станцією нараховувалася до фіксованих розмірів тарифів непередбачена націнка у розмірі 20%, внаслідок чого позивачем було необґрунтовано отримано виручку у розмірі 195662 гривень.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийняте рішення №182 від 06.09.2006 року про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін в сумі 586 986 гривень, з яких сума порушення - 195662 гривень та штрафні санкції - 391324 гривень.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов’язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов’язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв’язку, що включається до ціни товарів (послуг).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Судом встановлено, що постановою №1351 були затверджені тарифи (прейскуранти) на роботи та послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної станції. Вищевказані тарифи включають ПДВ, оскільки у постанові не зазначене протилежне.

Зазначений факт також встановлено Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 15.12.2009 року по даній справі.

Проаналізувавши оскаржуване позивачем рішення, суд дійшов вірного висновку щодо правомірності спірного рішення відповідача, яке прийнято у межах повноважень та у спосіб, визначені Законом України «Про ціни та ціноутворення», оскільки регульовані тарифи встановлюються з урахуванням кінцевої вартості послуг для споживача, тому включають в себе податок на додану вартість.

Пунктом 7.2.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що у разі звільнення від оподаткування у випадках, передбачених статтею 5 цього Закону, у податковій накладній робиться запис "Без ПДВ" з посиланням на відповідний підпункт пункту 5.1 чи пункт статті 5.

Судом встановлено, що дії позивача щодо нарахування податку на додану вартість до тарифів на роботи і послуги є неправомірними та такими, що призвели до нарахування непередбаченої націнки, що є порушенням державної дисципліни цін.

Статтею 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення» №507 від 03.12.1990р. встановлено, що вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної виручки за належністю.

Згідно з п. 1.3 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України та Міністерства фінансів України №298/519 від 03.12.2001( далі - Інструкція), необґрунтовано отримана підприємством, організацією виручка в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню і зараховується в дохід відповідного бюджету із застосуванням штрафу у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки за належністю.

Пунктом 1.4 Інструкції передбачено, що підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання суб’єктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними в періоді, що перевіряється, чинного порядку встановлення та застосування цін і тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 3.2 Інструкції в актах перевірок визначається сума необґрунтовано одержаної виручки, з доданням розрахунків, на яких ґрунтується обчислення зазначеної суми, з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку, згідно з якими вони здійснюються.

Згідно з п.1.16 Інструкції необґрунтовано одержані суб’єктами господарювання, внаслідок порушень порядку встановлення і застосування цін, суми виручки та штрафи підлягають вилученню згідно із законодавством на підставі рішень, прийнятих органами державного контролю за цінами.

З урахуванням встановленого твердження позивача щодо невірності розрахунку суми санкцій спростовується матеріалами справи. Розрахунок суми необґрунтовано отриманої виручки відповідачем складено на підставі первинних документів позивача, а саме виписок банку в УДК у Запорізькій області. Крім того, акт перевірки від 30.08.2006 року підписано представниками Запорізької обласної санітарно-епідеміологічної станції, заперечень щодо суми порушення ними не було складено.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Суд об’єктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними по справі доказами. Апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної санітарно-епідеміологічної станції на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27.10.2010р. у справі №2а-431/10/0870 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27.10.2010р. у справі №2а-431/10/0870 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна