Справа № 815/276/15
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/276/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року 11 год.34 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретаря судового засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю)

представника відповідача - Стойкова О.І. (за довіреністю)

третя особа - не з'явилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, про скасування наказу та поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, в якому позивач просить суд скасувати наказ Головного управління юстиції в Одеській області від 31.10.2014 року № 2144-к про припинення державної служби державному виконавцю другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 та звільнення його із займаної посади 31 жовтня 2014 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення присяги державного службовця; поновити ОСОБА_3 на посаді державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

У своєму позові позивач зазначив, що наказом від 31.10.2014 року № 2144-к припинено державну службу державному виконавцю другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 та звільнено його із займаної посади на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення присяги державного службовця. Підставами для прийняття такого рішення стали матеріали службового розслідування, що проведені комісією Головного управління юстиції в Одеській області стосовно позивача, згідно з якими начебто ОСОБА_3 24.07.2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44138550 з виконання виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2010 року № 2-4392/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1335158,89 грн. коштів та знято арешт з усього майна боржника. Зазначену постанову виготовлено за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень із застосуванням електронного цифрового підпису позивача. Позивач наголосив, що відповідно до ст.149 КзПП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, однак, такі пояснення у позивача не витребувані. У спірному наказі вказано про ненадання позивачем таких пояснень, однак, він звертає увагу суду на те, що не мав змоги їх надати через перебування на лікарняному у зв'язку з проведенням операції. Також, на думку позивача, в порушення п.7 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року № 950, ОСОБА_3 не поінформовано про підстави проведення службового розслідування, порушено право щодо звернення з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час розслідування, про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів стосовно предмета службового розслідування, порушено право подання зауважень про проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять тощо. Крім того, на думку позивача, відповідачем порушено п.9 вказаного Порядку, відповідно до якого перед поданням на розгляд з актом службового розслідування ознайомлюється особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведене службове розслідування. Позивач вважає, що спірним наказом його притягнуто до відповідальності лише з причин перебування в його провадженні відповідного виконавчого провадження та його персональну відповідальність за зберігання та використання особистого електронного цифрового підпису, однак, відповідачем не доведено, що саме ОСОБА_3, а не іншою особою виготовлено спірну постанову та використано для її підпису електронний цифровий підпис. Можливість підроблення спірної постанови відповідачем не перевірено, хоча такі випадки вже мали місце у відділі, з приводу чого орган звертався із відповідною заявою до правоохоронних органів. Крім того, позивач звернув увагу на те, що його було звільнено у період тимчасової непрацездатності.

Відповідач надав до суду заперечення (а.с. 31-35), в яких зазначив, що 07.10.2014 року до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області надійшла доповідна записка начальника другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шуляченка М.Б. щодо проведення перевірки за фактом можливого порушення державним виконавцем ОСОБА_3. вимог Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні листа Малиновського районного суду м. Одеси № 2-4392/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 1335158,89 грн., у зв'язку з чим начальник управління ДВС ГУ юстиції в Одеській області звернувся до ГУ юстиції в Одеській області із поданням про проведення службового розслідування. Відповідний наказ про проведення службового розслідування прийнятий 20.10.2014 року. 23.01.2014 року комісією до ГУ юстиції в Одеській області подано акт службового розслідування, яким встановлено допущення державним виконавцем ОСОБА_3. порушень вимог статей 28, 43, 50 Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до недоотримання коштів у бюджеті. Актом встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2014 року виготовлена за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень із застосуванням електронного цифрового підпису ОСОБА_3 На підставі вказаної постанови було знято арешт з майна боржника, тоді як в рамках вказаного виконавчого провадження не забезпечено сплату виконавчого збору. У журналі реєстрації вихідної кореспонденції відділу державної виконавчої служби постанову не було зареєстровано. За результатами проведеного службового розслідування рекомендовано вирішити питання про притягнення позивача до відповідальності. 23.10.2014 року до ГУ юстиції в Одеській області надійшло подання начальника управління ДВС Полякова В.В, щодо припинення державної служби позивачеві та звільнення його з посади на підставі п. 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення Присяги державного службовця. Відповідач вважає необґрунтованими посилання позивача на ст. 149 КзПП України та Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оскільки ОСОБА_3 на особистому прийомі у начальника управління запропоновано надати пояснення з приводу винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, що підтверджується інформаційним листом начальника управління, однак, жодних пояснень позивачем не надано. Крім того, позивачеві направлено акт службового розслідування з пропозицією надати відповідні пояснення, яке вручено адресату 30.10.2014 року, після чого відповідних пояснень також не надходило. Непідтвердженим відповідач також вважає посилання позивача про перебування ним на лікарняному у день звільнення, однак, як стверджує відповідач, виходячи з наявних листків непрацездатності, відповідач перебував на лікарняному до 18.10.2014 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та обґрунтування адміністративного позову у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, наведені у наданих до суду запереченнях.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши доводи адміністративного позову, заперечень проти нього, пояснення сторін, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступне.

Відповідно до наказу Головного управління юстиції в Одеській області від 05.04.2011 року № 270-к ОСОБА_3 призначений на посаду державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з 05.04.2011 року (а.с. 37). Відповідно до положень законодавства у сфері проходження державної служби 16.09.2009 року ОСОБА_3 склав Присягу державного службовця, що підтверджується відповідними доказами у справі (а.с. 38).

Втім, 31.10.2014 року Головним управлінням юстиції в Одеській області прийнято наказ №2144-к, яким припинено державну службу державному виконавцю другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 та звільнено його з посади з 31.10.2014 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення Присяги державного службовця (а.с. 9).

Виходячи зі змісту вказаного наказу, комісією Головного управління юстиції в Одеській області проведено службове розслідування стосовно державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 з метою виявлення факту неналежного виконання ним своїх службових обов'язків в результаті якого встановлено, що з 18.07.2014 року по 24.07.2014 року у провадженні державного виконавця відділу ОСОБА_3. перебувало виконавче провадження ВП № 44138550 з виконання виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2010 року № 2-4392/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь РАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 1335158,89 грн. 24.07.2014 року ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з надходженням до відділу заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо сплати заборгованості за виконавчим документом у повному обсязі, якою, зокрема, знято арешт з усього майна боржника, однак інформація щодо сплати боржником виконавчого збору у розмірі 133515,89 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у постанові про закінчення виконавчого провадження відсутня, що призвело до ненадходження коштів до бюджету. Виходячи зі змісту прийнятого наказу, зазначене є порушенням вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в частині стягнення виконавчого збору та вимог ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» в частині стягнення витрат на проведення виконавчих дій, що свідчить про порушення державним виконавцем ОСОБА_3. Присяги державного службовця в частині, що стосується суворого дотримання законів України.

З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2014 року начальник відділу Шуляченко М.Б. звернувся із доповідною запискою до начальника управління ДВС ГУ юстиції в Одеській області Полякова В.В., в якій повідомив про виявлене порушення з боку державного виконавця ОСОБА_3. та висловив прохання провести перевірку встановленого у відділі факту, звернувши увагу, що на момент подання зазначеної доповідної записки державний виконавець ОСОБА_3. перебуває на лікарняному (а.с. 39).

В свою чергу, начальник управління державної виконавчої служби ГУ юстиції в Одеській області Поляков В.В. звернувся із поданням до начальника ГУ юстиції в Одеській області щодо призначення службового розслідування з 14.10.2014 року по 28.10.2014 року (а.с. 40).

20.10.2014 року наказом ГУ юстиції в Одеській області № 619/03-07 призначено проведення службового розслідування стосовно державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 з метою виявлення факту неналежного виконання ним своїх службових обов'язків, затверджено склад комісії з проведення відповідного службового розслідування, якій доручено провести відповідне розслідування у термін з 20.10.2014 року по 28.10.2014 року (а.с. 41).

За результатами проведеного службового розслідування комісією складено акт службового розслідування від 23.10.2014 року, у висновках та пропозиціях якого зазначено, що державним виконавцем другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 при здійсненні виконавчого провадження № 44138550 з виконання виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2010 року №2-4392/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 1335158,89 грн. допущено порушення вимог ст.ст. 28, 43, 50 Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до ненадходження коштів до бюджету, у зв'язку з чим начальнику управління рекомендовано вирішити питання щодо притягнення ОСОБА_3 до відповідальності, а матеріали службового розслідування направити до правоохоронних органів для відповідного реагування (а.с. 54).

У той же день, 23.10.2014 року, начальник управління ДВС ГУ юстиції в Одеській області Поляков В.В. звернувся до начальника ГУ юстиції в Одеській області із поданням щодо вирішення питання щодо припинення державної служби державному виконавцю другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 та звільнити його з посади на підставі п. 6 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» за порушення Присяги державного службовця (а.с. 61).

Листом від 27.10.2014 року відповідний акт службового розслідування направлений позивачеві за двома різними адресами (а.с. 55-58).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Виходячи з положень ст. 17 вказаного Закону, громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Відповідно до п. 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року № 950, стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян.

Згідно з п. 2 зазначеного Порядку рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником органу державної влади (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що рішенням щодо проведення службового розслідування визначається голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, мета і дата початку та закінчення службового розслідування. Термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

При цьому період проведення службового розслідування не включає час тимчасової втрати працездатності особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться таке розслідування, час її перебування у відпустці або службовому відрядженні чи відсутності з інших причин, час отримання інформації, що стосується предмета службового розслідування, від установ, підприємств, організацій інших держав, а також час ознайомлення такою особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та керівником органу, в якому вона працює, з актом службового розслідування.

Відповідно до наявних у матеріалах справи листків непрацездатності позивач перебував на лікарняному у періоди з 25.09.2014 року по 29.09.2014 року (постільний режим), з 30.09.2014 року по 07.10.2014 року (стаціонарний режим), з 08.10.2014 року по 17.10.2014 року (амбулаторний режим) та надав відповідні листки непрацездатності за місцем роботи (а.с. 63-65), а також у періоди з 20.10.2014 року по 24.10.2014 року (режим амбулаторний), з 27.10.2014 року по 11.11.2014 року (режим амбулаторний), з 12.11.2014 року по 27.11.2014 року (режим амбулаторний), однак відповідні листки непрацездатності не надавались ним за місцем роботи (а.с. 67-69). Проходження позивачем стаціонарного лікування підтверджується також наданим ним виписним епікризом (а.с. 93).

Як вбачається з матеріалів справи, наказ про проведення службового розслідування стосовно державного виконавця ОСОБА_3. був прийнятий у період тимчасової втрати ним працездатності, а відповідне розслідування також проводилось у період, коли зазначена особа перебувала на лікарняному, що підтверджується наданими до суду листками непрацездатності. При цьому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо неподання позивачем частини листків непрацездатності за місцем роботи, оскільки сам факт перебування посадової особи у стані тимчасової втрати ним працездатності зумовлює можливість надання відповідних листків непрацездатності за місцем роботи після набуття ним працездатного стану як підстави для виходу на роботу та закриття відповідного листка непрацездатності відповідно до положень Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 року № 532/274/136-ос/1406.

Таким чином, судом встановлено, що всупереч положенням вищезгаданого Порядку службове розслідування стосовно позивача проводилось у період перебування ним у стані тимчасової непрацездатності та за умови його необізнаності щодо факту проведення відповідного службового розслідування, внаслідок чого під час його проведення порушено права відповідної посадової особи, закріплені у п.7 Порядку, а саме, отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; звертатися з обґрунтованим клопотанням у письмовій формі до керівника органу державної влади, який приймає рішення щодо складу комісії з проведення службового розслідування, про виведення з її складу осіб, які особисто заінтересовані в результатах такого розслідування. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За змістом п. 8 Порядку за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються:

факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань);

заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення;

висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру;

обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Водночас, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили, що комісією взагалі вживались заходи щодо своєчасного отримання від позивача пояснень з приводу предмету проведення службового розслідування. При цьому суд критично оцінює наданий до суду інформаційний лист, складений начальником управління державної виконавчої служби Поляковим В.В., в якому міститься інформація про перебування ОСОБА_3. у нього на особистому прийомі, в ході якого позивачеві було запропоновано надати пояснення з приводу винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 44138550 (а.с. 163). Так, відповідно до наказу Головного управління юстиції в Одеській області від 20.10.2014 року № 619/03-07, яким призначено проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_3, начальник управління державної виконавчої служби Поляков В.В. не був визначеним членом комісії з проведення відповідного службового розслідування. Крім того, рішення про службове розслідування прийнято значно пізніше, ніж за свідченнями Полякова В.В. позивача було повідомлено про необхідність надати пояснення з приводу винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 44138550. Натомість, саме на комісію з проведення службового розслідування покладається обов'язок відібрати у особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, пояснення з питань, що віднесені до предмету розслідування, однак, комісією відповідних заходів не вживалось, службове розслідування не зупинено на час перебування позивача у стані тимчасової непрацездатності та в порушення наведених норм законодавства складено акт службового розслідування без з'ясування всіх обставин, що підлягали встановленню під час розслідування та без зазначення всього обсягу інформації, яка за приписами вищезгаданого Порядку мала бути відображена у відповідному акті службового розслідування.

Крім того, відповідно до п. 9 Порядку акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, в одному примірнику.

Перед поданням на розгляд з актом службового розслідування ознайомлюються особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, та керівник органу, в якому вона працює.

Про дату і місце ознайомлення з актом службового розслідування зазначені особи повідомляються за день до його проведення. Під час ознайомлення з актом службового розслідування зазначені особи можуть висловити свої зауваження, які додаються до акта.

Проте, відповідний акт службового розслідування був поданий на розгляд керівника 23.20.2014 року, та в той же день начальником управління державної виконавчої служби Поляковим В.В. складено подання щодо вирішення питання щодо припинення державної служби позивача та його звільнення з посади, тоді як лист про ознайомлення позивача із актом службового розслідування був направлений на його адресу був складений лише 27.10.2014 року та направлений 29.10.2014 року, що підтверджується наданими до суду накладними (а.с. 56, 58), тобто, пізніше ніж дата надання акта службового розслідування на розгляд керівника та прийняття рішення про обрання стосовно ОСОБА_3 заходів дисциплінарного стягнення.

Поряд з цим, суд враховує, що у час направлення акта службового розслідування для ознайомлення позивачем він перебував у стані тимчасової непрацездатності, чим у будь-якому випадку підтверджується поважність причин ненадання ним пояснень стосовно предмету службового розслідування, а також зауважень до складеного за результатами такого службового розслідування акта.

Згідно з наданого до суду табелю обліку робочого часу за жовтень 2014 року у період

з 1 по 30 жовтня 2014 року (а.с. 195) ОСОБА_3 обліковувався за місцем роботи із позначкою перебування у стані тимчасової непрацездатності, відтак, суд дійшов висновку, що відповідачеві достовірно було відомо про знаходження позивача на лікарняному у період проведення службового розслідування.

Більш того, в ході розгляду судової справи суд встановив, що у табелі обліку робочого часу за жовтень 2014 року зазначено, що ОСОБА_3 перебував на робочому місці 31.10.2014 року, що не відповідає дійсності з огляду на наявні у матеріалах справи листки непрацездатності, а також, виходячи з наданих суду пояснень свідка Шуляченка М.Б., який підтвердив, що 31.10.2014 року ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці.

Враховуючи вищевикладене, наказ про припинення державної служби позивача та його звільнення з посади був також прийнятий у період перебування ОСОБА_3 у стані тимчасової непрацездатності, тоді як відповідно до ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. З огляду на вищезазначене, спірний наказ був прийняти відповідачем в порушення ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Також, досліджуючи обставини, що стали приводом для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, суд з'ясував, що у провадженні ОСОБА_3 перебувало виконавче провадження № 44138550 з виконання виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2010 року №2-4392/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 1335158,89 грн..

24.07.2014 року у зв'язку з надходженням до відділу заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про фактичне виконання боржником своїх зобов'язань прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 44138550, якою також знято арешт з всього майна, належного боржнику за вказаним виконавчим провадженням (а.с. 51). Зазначена постанова про закінчення виконавчого провадження була виготовлена за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень із застосуванням електронного цифрового підпису державного виконавця ОСОБА_3.

Як вбачається з зазначеної постанови, під час її прийняття не було вирішено питання щодо стягнення з боржника в установленому законодавством порядку виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, тоді як вирішено питання про зняття арешту з майна боржника. Враховуючи той факт, що виконавче провадження перебувало на виконанні у державного виконавця ОСОБА_3., а постанову виконано із використання його електронного цифрового підпису, комісією з службового розслідування зроблено висновок про порушення відповідачем під час прийняття зазначеної постанови ст. 28 та ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», в чому, на думку відповідної комісії полягало порушення зазначеною особи Присяги державного службовця в частині суворого дотримання Конституції та законів України.

Водночас, позивач у справі наголошує, що зазначену постанову він не приймав, а вона була виготовлена з використанням його електронного цифрового підпису іншою особою.

Враховуючи наведені обставини, під час службового розслідування дослідженню підлягали не лише питання обґрунтованості прийняття позивачем постанови про закінчення виконавчого провадження, а й встановлення особи, якою така постанова була прийнята, що, втім, комісією із службового розслідування не досліджувалось.

За свідченнями свідків у справі Шуляченка М.Б. та ОСОБА_11 відповідне виконавче провадження було втрачено, у зв'язку з чим надання його для огляду судом та виготовлення копії для залучення до матеріалів справи є неможливим. Також відповідні матеріали виконавчого провадження були відсутні і під час проведення службового розслідування, у зв'язку з чим відсутні будь-які докази, які б взагалі дозволяли встановити факт допущеного порушення щодо необґрунтованого закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника за умови невирішеного питання щодо стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

З наданої до суду постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2014 року (а.с. 204) вбачається, що на ній наявний не лише підпис державного виконавця ОСОБА_3., а й підпис начальника другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шуляченка М.Б., а також печатка відділу, проте, комісією з службового розслідування не досліджувались зазначені факти, тоді як за свідченням Шуляченка М.Б. у відповідному документі у графі затвердження начальником відділу постанови підпис зроблений не ним, а іншою особою. Незважаючи на виявлення зазначеною посадовою особою ознак підроблення вищезгаданого документа, ані комісією з службового розслідування, ані безпосередньо роботодавцем не ініційовано питання перевірки зазначених фактів в установленому законодавством порядку правоохоронними органами, відповідне питання не досліджувалось і безпосередньо комісією з службового розслідування, а висновок комісії ґрунтується виключно на фактах перебування спірного виконавчого провадження на виконанні державного виконавця ОСОБА_3..

Між тим, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, використання підпису ОСОБА_3 також відбулось й під час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 44138550 від 17.09.2014 року (а.с. 45, 194), в яких особою, яка прийняла відповідне рішення, визначено ОСОБА_3, не зважаючи на факт його перебування у відповідний період у відпустці, тоді як за свідченнями Шуляченка М.Б. фактично відповідну постанову виконав інший державний виконавець. Відповідно до даних, наявних у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень щодо виконавчого провадження 44138550, постанову про закінчення виконавчого провадження від 17.09.2014 року прийнято державним виконавцем ОСОБА_3., тоді як вказаний факт спростований свідками у справі.

Необґрунтованим суд вважає посилання відповідача на факт незабезпечення ОСОБА_3 належного збереження сертифікату власного електронного цифрового підпису, оскільки до суду не надано доказів на підтвердження забезпечення на робочому місці посадової особи належних умов для зберігання відповідних даних у спосіб, що унеможливлював доступ до відповідних даних інших осіб під час відсутності на робочому місці посадової особи. Відповідно до п. 10 Порядку застосування електронного цифрового підпису органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями державної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1452, порядок надання працівникам установи права застосування електронного цифрового підпису, ведення обліку, зберігання та знищення їх особистих ключів, а також надання акредитованому центру сертифікації ключів інформації, необхідної для формування, скасування, блокування або поновлення посилених сертифікатів відкритих ключів підписувачів установи, визначається наказом її керівника, якщо інше не встановлено законодавством. Однак, відповідачем до суду не надано такого наказу, у зв'язку з чим суд вважає недоведеним факт персональної відповідальності позивача за належне зберігання відповідної інформації.

Крім того, припинення державної служби та звільнення з посади, виходячи із спірного наказу, застосоване до позивача саме за порушення ст.ст. 28, 41 Закону України «Про виконавче провадження», а не за неналежне зберігання сертифікату електронного цифрового підпису ОСОБА_3

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доказування законності притягнення посадової особи, яка проходить публічну службу, до відповідальності покладається на відповідний орган владних повноважень як роботодавця.

Проте, відповідачем не доведено належними доказами у справі факт вчинення

ОСОБА_3 порушення Присяги державного службовця. Крім того, кваліфікуючи дії позивача як порушення присяги, відповідач не навів відповідних мотивів, за яких проступок можна класифікувати саме як порушення Присяги, а не дисциплінарне правопорушення.

Оскільки припинення державної служби на підставі п. 6 ч. 1 ст.30 Закону України «Про державну службу» є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, то неможливість застосування до посадової особи дисциплінарних стягнень аж до звільнення з органу має бути мотивовано. Звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Така позиція суду відповідає висновку Верховного Суду України, наведеному ним, зокрема, у постанові від 18.11.2014 року у справі № 21-355а14.

Усі інші доводи відповідача та його представника суд вважає безпідставними та необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, визначено, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає недоведеним факт порушення державним виконавцем другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 Присяги державного службовця, таким, що не відповідає положенням чинного законодавства, та проведеним без дотримання принципу всебічного та повного дослідження всіх обставин, що мають значення для вирішення питання по суті, службове розслідування стосовно ОСОБА_3, а наказ Головного управління юстиції в Одеській області від 31.10.2014 року №2144-к - таким, що прийнятий в порушення вимог чинного законодавства України.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На виконання приписів п.3 ч.1 ст.256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254, 256 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, про скасування наказу та поновлення на посаді - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління юстиції в Одеській області від 31.10.2014 року № 2144-к про припинення державної служби державному виконавцю другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 та звільнення його з займаної посади 31 жовтня 2014 року на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» за порушення присяги державного службовця.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції в Одеській області поновити ОСОБА_3 на посаді державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 14.04.2015 року.

Суддя С.М. Корой

.