Справа № 1570/6346/12
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року м. Київ К/800/23244/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2012 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 р.

у справі № 1570/6346/2012

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби (далі - відповідач, Білгород-Дністровська ОДПІ Одеської області), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.09.2012 р. № , № , № , № , № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2012 р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 р., адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2012 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 р. і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 20.08.2012 р. по 03.09.2012 р., на підставі направлення від 20.08.2012 р. № 634/17-01, наказу від 08.08.2012 р. № 366, посадовими особами Білгород-Дністровської ОДПІ Одеської області була проведена планова документальна перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2009 р. по 30.06.2012 р., за результатами якої складено акт від 07.09.2012 р. № 2166/17-01/НОМЕР_6 та встановлено порушення позивачем вимог: - пункту 1 та пункту 5 Указу Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 р., підпункту 163.1.1 пункту 163 статті 163, підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164, пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності на суму 5117,07 грн.; - підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 185, 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 59 337, 25 грн.; - підпунктів 3.1.1, 3.1.3 пункту 3.1 статті 3, підпункту 4.2.7 пункту 4.2 статті 4, підпунктів 9.1.2, 9.1.5 пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.5 пункту 164.2 статті 164, підпунктів 170.1.2, 170.1.4 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб виплачених у вигляді орендної плати на суму 3600 грн.; - підпункту «б» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» - до розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (довідки форми № 1 ДФ) за ІІІ, ІV квартали 2009 року та за І, ІІ квартали 2010 року наданих до Білгород-Дністровської ОДПІ, не були включені суми орендної плати, нарахованої/сплаченої на користь гр. ОСОБА_5, в порушення абзацу б) пункту 176.2 статті 176, пункту 177.7 статті 177 Податкового кодексу України до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку за ІІІ, ІV квартали 2011 року та за І, ІІ квартали 2012 року наданих до Білгород-Дністровської ОДПІ, не були включені суми орендної плати, нарахованої/сплаченої на користь гр. ОСОБА_5; - пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме позивачем у періоді з липня 2011 року по червень 2012 року були проведені розрахункові операції за готівкові кошти без застосування реєстраторів розрахункових операцій; - підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, а саме здійснення торгівельної діяльності у магазині без отримання торгового патенту, у сумі 8220 грн.; - статей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 р., пунктів 177.1, 177.2, підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України - порушений порядок подання декларацій про доходи за 2010 рік, за 2011 рік.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 28.09.2012 р. були винесені податкові повідомлення-рішення: № № , яким до позивача за порушення застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 грн.; № , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 8 220 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 6 396,34 грн., у тому числі: за основним платежем - 5 117,07 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 279,27 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 74 171,58 грн., у тому числі: за основним платежем - 59 337,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 14 834,33 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи найманих працівників на загальну суму 5 010 грн., у тому числі: за основним платежем - 3600 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 410 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень від 28.09.2012 р., зокрема, № та № слугували відображені в акті податкової перевірки висновки податкового органу про порушення позивачем пункту 1 та пункту 5 статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», статті 13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», а саме: не справляння податку з доходів фізичних осіб з суми доходів, яка є перевищенням загальної суми одержаного за період з 01.01.2010 р. по 30.06.2010 р. доходу над максимальним розміром виручки в 500 000 грн., встановленої для платників єдиного податку - фізичних осіб-підприємців вказаним Указом; про порушення позивачем підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), статей 185, 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, а саме: не реєстрація фізичною особою-підприємцем платником податку на додану вартість після перевищення межі господарських операцій з поставки товарів в 500 000 грн. та не справляння податку на додану вартість при здійсненні господарських операцій з поставки товарів.

Так, 05.01.2009 р. між ТОВ «Ювента-Юг» (довіритель) та ФОП ОСОБА_4 (повірений) було укладено договір доручення, строком дії до 05.01.2012 р. на умовах якого довіритель доручає, а повірений зобов'язується здійснювати поставку-продаж фірмових виробів східно-германського концерну Alfred Karcher GmbH & Co. (товар) за винагороду, розмір якої визначено договором.

На виконання умов вищезазначеного договору кошти, отримані позивачем (повіреним) від реалізації товару, перераховувались на рахунок ТОВ «Ювента-Юг» (довірителя).

При цьому, за наслідками перевірки відповідачем встановлено, що загальна сума виручки від реалізації товарів, одержаної позивачем за період з 01.07.2009 р. по 31.12.2009 р. становить 441 475,08 грн.; за період з 01.01.2010 р. по 30.06.2010 р. - 598 504,08 грн.; за період з 01.07.2011 р. по 31.12.2011 р. - 114 008,50 грн.; за період з 01.01.2012 р. по 30.06.2012 р. - 242 015 грн.

Отже, сума перевищення отриманої позивачем виручки понад встановленого обсягу річної виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) для фізичних осіб-підприємців, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності (понад 500 000 грн.) за період з 01.01.2010 р. по 30.06.2010 р. склала 98 504 грн., у тому числі винагорода за договором доручення у сумі 2 270 грн., яка була перерахована на банківський рахунок позивача згідно платіжного доручення від 30.06.2012 р.

Щодо податкового повідомлення-рішення про визначення податку на доходи фізичних осіб № від 28.09.2012 р., судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичні обставини отримання позивачем у періоді з 01.01.2010 р. по 30.06.2010 р. грошових коштів у розмірі 598 504,08 грн., в тому числі і від здійснення господарських операцій з продажу товару на виконання договору доручення сторонами по справі визнаються, стосовно вказаних обставин відсутній спір, спору також не має і щодо правильності здійсненого відповідачем розрахунку податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб.

Правовідносини з приводу справляння єдиного податку на момент виникнення спору, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, були врегульовані приписами Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Відповідності до частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так, з висновків Верховного Суду України з питання застосування положень Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», викладених в постановах від 06.03.2012 р. по справі № 21-34а12, від 06.03.2012 р. по справі № 21-911во10, від 28.02.2012 р. по справі № 21-828во10, від 19.01.2010 р. по справі № 21-1966во09, від 13.04.2010 р. по справі № 21-483во10, слідує, що: «Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Тобто застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або (та) в касу суб'єкта малого підприємництва. Таким чином, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді».

За таких обставин, суди попередніх інстанцій обґрунтовано погодились з висновком податкового органу про правомірність оподаткування суми перевищення фактично отриманого особою доходу над сумою максимально дозволеного доходу платника єдиного податку згідно з Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» за правилами Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», в наслідок чого позивач був зобов'язаний починаючи з ІІІ кварталу 2010 року здійснювати підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, тобто визначаючи валовий дохід, валові витрати, оподатковуваний дохід та подавати у встановлені терміни декларацію про отримані доходи та понесені при цьому витрати.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.09.2012 р. № яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість, судами попередніх інстанцій встановлено, що в періоді з 01.01.2010 р. по 30.06.2010 р. позивачем від здійснення господарських операцій з поставки товарів (робіт, послуг) на виконання умов договору доручення, було отримано грошові кошти в розмірі 598 504,08 грн.

За твердженнями податкового органу, внаслідок цього з липня 2010 року позивач, повинен був зареєструватись як платник податку на додану вартість та при здійсненні операцій з поставки товарів (робіт, послуг) нараховувати податок на додану вартість. Обсяг операцій з поставки позивачем товарів (робіт послуг) у спірних правовідносинах склав за липень 2011 року - 1 126,67 грн., за серпень 2011 року - 3 219,5 грн., за вересень 2011 року - 4 047 грн., за жовтень 2011 року - 2 994,75 грн., за листопад 2011 року - 4 392,67 грн., за грудень 2011 року - 3 220,83 грн., за січень 2012 року - 1 854,67 грн., за лютий 2012 року - 2 749,33 грн., за березень 2012 року - 11 157,83 грн., за квітень 2012 року - 7 853,33 грн., за травень 2012 року - 9 796,67 грн., за червень 2012 року - 6 924 грн. Сума заниженого позивачем податку на додану вартість склала 59 337,25 грн.

Пунктом 4 абзацу 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 р. № 507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. № 727» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що крім суб'єктів малого підприємництва - юридичних осіб, визначених абзацом другим частини першої статті 6, платниками податку на додану вартість мають право бути також суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи. У разі коли суб'єкт малого підприємництва - фізична особа приймає рішення бути платником податку на додану вартість, на нього поширюється дія Закону України «Про податок на додану вартість».

Отже, в разі поширення на фізичну особу - підприємця норм Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» на такого підприємця не розповсюджується дія положень Закону України «Про податок на додану вартість» за винятком випадку, коли такий підприємець здійснив волевиявлення щодо реєстрації в якості платника податку на додану вартість.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у спірних правовідносинах позивач втратив право на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а відтак, позбавився правового статусу платника єдиного податку, в ІІІ кварталі 2010 року одночасно з настанням моменту отримання грошових коштів понад визначену Указом величину в 500 000 грн. Сума перевищення склала 98 504 грн., що перевищує визначену чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством межу в 300 000 грн., по досягненні якої після втрати статусу платника єдиного податку позивач, фізична особа-підприємець повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість.

Однак, позивач покладеного на нього законом обов'язку не виконав, перевищивши максимально дозволений Указом розмір виручки загальні правила справляння податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість до своєї діяльності не застосував.

За таких обставин, висновок податкового органу про наявність у позивача обов'язку зареєструватись платником податку на додану вартість і здійснювати господарські операції з поставки товару з нарахуванням податку на додану вартість є правильним.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 28.09.2012 р. № , № та № , судами попередніх інстанцій зазначено, що при проведені перевірки дотримання вимог Закону України «Про застосування реєстратор розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» перевіряючими встановлено, що під час перебування на загальній системі оподаткування у періоді з липня 2011 року по червень 2012 року позивачем були проведені розрахункові операції за готівкові кошти без застосування реєстратора розрахункових операцій на загальну суму 351 523,50 грн., чим порушено пункт 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторі розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідно до якого, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та(або) в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідальність за вказане порушення передбачена пунктом 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в редакції Закону України від 01.06.2000 р. № 1776-111, зі змінами, внесеними.

Доказів про нарахування відповідачем штрафної (фінансової) санкції за порушення пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» з порушенням закону матеріали справи не містять.

Також, як було встановлено судами попередніх інстанцій, у зв'язку з порушенням вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, починаючи з ІІІ кварталу 2010 року позивач повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності та здати в податкову інспекцію свідоцтво про сплату єдиного податку.

Як вбачається матеріалів справи, податковою перевіркою дотримання вимог Закону України «Про патентування деяких вид підприємницької діяльності» та статті 267 Податкового кодексу України, встановлено, що ФОП ОСОБА_4, втративши з 01.07.2010 р. право перебувати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, у періоді з липня 2011 року по червень 2012 року здійснював торгівельну діяльність у магазині, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 49 без придбання торгового патенту, чим порушив положення підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України ставка збору за провадження торговельної діяльності встановлюється органами місцевого самоврядування з розрахунку на календарний місяць у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня календарного року (далі - мінімальна заробітна плата), визначеному цим пунктом, з урахуванням місцезнаходження пункту продажу товарів та асортименту товарів

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно рішення Одеської міської ради від 08.07.2011 р. № 797-VI з 01.07.2011 р. ставка збору за провадження торговельної діяльності у магазинах, що торгують декількома групами товарів площею до 100 кв.м. становить 0,34 від розміру мінімальної заробітної плати, установленої на 1 січня календарного року, що у 2011 році дорівнює 320 грн., у 2012 році дорівнює 365 грн.

Згідно пункту 125.1 статті 125 Податкового кодексу України за здійснення діяльності без отримання відповідних торгових патентів фізичні особи-підприємці сплачують штраф у подвійному розмірі збору за весь період здійснення такої діяльності, але не менше подвійного його розміру - за один місяць.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що відповідач правомірно у межах передбачених законом повноважень застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції у розмірі 8 220 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач у періоді, що перевірявся податковим органом укладав договори оренди нерухомого майна з фізичною особою ОСОБА_5, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 61 кв. м., для використання приміщення як магазин, орендна плата за використання приміщення становить 1 000 грн. щомісячно.

Отже, на виконання умов договору оренди позивач за користування приміщенням магазину було виплачено доход фізичній особі ОСОБА_5 у вигляді орендної плати за період з липня по грудень 2009 року у сумі 6 000 грн., за період з січня по червень 2010 року у сумі 6 000 грн., за період з липня по грудень 2011 року у сумі 6 000 грн., за період з січня по червень 2012 року у сумі 6 000 грн., разом з тим, податок з доходів фізичних осіб з сум орендної плати утриманий не був.

Відповідно до пункту 1.15 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Згідно підпунктів 3.1.1, 3.1.3 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до підпункту 4.2.7 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються, зокрема, дохід від надання майна в оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 9.1 статті 9 цього Закону.

Підпунктами 9.1.2, 9.1.5 пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що податковим агентом платника податку - орендодавця при нарахуванні доходу від надання в оренду нерухомого майна іншого, ніж зазначене у підпункті 9.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під таким нерухомим майном, чи присадибну ділянку), є орендар Доходи, зазначені у цьому пункті кінцево оподатковуються при їх виплаті за їх рахунок.

Відповідно до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно підпункту 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного дохо платника податку включається дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 170.1.2, 170.1.4 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку - орендодавець під час нарахування доходу від надання в оренду об'єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такс нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар Доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1 - 170.1 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх виплати за їх рахунок.

За змістом пункту 17.2 статті 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) для доходів, що оподатковуються з джерелом походження з України - податковий агент.

З огляду на викладене, з доходів ОСОБА_5, позивач повинен був нарахувати, утримати та сплатити до бюджету згідно підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податок з доходів фізичних осіб у загальній сумі 3 600 грн., у тому числі у сумі 900 грн. за період липень-грудень 2009 року, у сумі 900 грн. за період січень-липень 2010 року, у сумі 900 грн. за період липень-грудень 2011 року.

Водночас, перевіркою встановлено, що позивачем в порушення підпункту «б» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (довідки форми № 1ДФ) за ІІІ, ІV квартали 2009 року та за І, ІІ квартали 2010 року наданих до Білгород-Дністровської ОДПІ не були включені суми орендної плати, нарахованої/сплаченої на користь гр. ОСОБА_5

Беручи до уваги вищезазначені правові норми, встановлені фактичні обставини справи та з урахуванням вимог частини третьої статті 2, частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2012 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 р. у справі № 1570/6346/2012 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко