Справа № П/811/2030/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/2030/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2015 року

справа № П/811/2030/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 липня 2014 року

у справі за позовом Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області до приватної виробничо-комерційної фірми "Пульсар" про накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться в банку,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 липня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивачем не доведено наявності підстав для накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банку, зокрема, відомості щодо відсутності у відповідача зареєстрованого за ним права власності на об’єкти нерухомості станом на липень - листопад 2012 року не можуть вважатися належними та допустимими доказами того, що у платника податків відсутнє майно станом на 2014 рік.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої податковий орган просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник наполягає на тому факті, що у відповідача відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

Учасники процесу в судове засіданні не з’явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.1 ст. 41 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх податкових зобов'язань у нього утворилася заборгованість перед державним бюджетом у розмірі 9 694,19 грн., з яких 5 624,77 грн. - податковий борг з податку на додану вартість, та 3 955,51 грн. - штрафні санкції, 116,91 грн. - пеня.

Податковий орган посилається на відсутність у відповідача майна, на яке може бути накладено стягнення в рахунок погашення цього податкового боргу та керується пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України, Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

За визначенням, наведеним у пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг – сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків (у тому числі коштів та інших цінностей, що знаходяться у банку) передбачений статтею 94 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 94.1, 94.3, 94.4 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з підпунктом 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України застосування адміністративного арешту коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції, аналізуючи норми пункту 87.2 ст. 87, пункту 87.3 ст. 87, пункту 88.1 ст. 88, пункту 89.2, 89.5 ст. 89 ПКУ дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомлений про виникнення права податкової застави шляхом направлення йому податкової вимоги форми "Ю" №37 від 31.01.12, яка вручена йому 10.02.12. (а.с.11). При цьому податковим органом на вимогу суду не надано доказів прийняття керівником контролюючого органу рішення про опис майна відповідача у податкову заставу, а також складання податковим керуючим акта опису майна платника податків у податкову заставу або акта про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, як це передбачено статтями 88, 89 Податкового кодексу України, а також Порядком застосування податкової застави органами державної податкової служби, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 11.10.11 №1273, та Порядком застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.13 №572.

Відсутність у платника податків майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, за приписами статті 89, 91 Податкового кодексу України та Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, можуть бути підтверджені виключно податковим керуючим під час складання акта про опис майна у податкову заставу.

Також, відомості щодо відсутності у відповідача зареєстрованого за ним права власності на об’єкти нерухомого майна, транспортні засоби, сільськогосподарську техніку та земельні ділянки, які надані податковим органом станом на липень - листопад 2012 року (а.с.12-14), не можуть вважатися належними та допустимими доказами того, що у платника податків відсутнє майно на час звернення податкового органу з позовом, а саме, станом на 2014 рік. У зв’язку з чим, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, податковим органом не доведено відсутність майна у відповідача на час звернення податкового органу з позовом.

При цьому, слід зазначити, що адміністративний арешт не є єдиним способом погашення податкового боргу, а наявність податкового боргу та вручення податкової вимоги не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів, якщо не встановлено наявність обставин, передбачених ст. 94.2 ПКУ, зокрема таку позицію підтримує ВАСУ в своєму рішенні від 04.03.2015 року № 2а-5391/12/1070.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області – залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 липня 2014 року у справі за позовом Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області до приватної виробничо-комерційної фірми "Пульсар" про накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться в банку – залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна