Справа № 2323/2434/2012
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Горобець О.К. Суддя-доповідач: Епель О.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року Справа: № 2323/2434/2012

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області на постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 29 лютого 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області ( далі - відповідач ) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без обмеження кінцевою датою.

Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 29 лютого 2012 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: в частині позовних вимог за період з 06.04.2011 р. по 22.07.2011 р.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є непрацюючим пенсіонером, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю та є особою, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС, віднесеною до 4 категорії.

Задовольняючи адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 06.04.2011 р. по 22.07.2011 р. суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон № 796-ХІІ ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 39 Закону № 796-ХІІ, пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, зокрема у зоні посиленого радіоекологічного контролю підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, а відповідно до неї в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 51 Закону № 796-ХІІ, особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком регламентовано ст. 28 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, а розмір мінімальної заробітної плати для осіб щорічно встановлюється Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Крім того, колегія суддів звертає увагу й на те, що 14.06.2011 р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» № 3491-VI, відповідно до якого п. 7 ч. 1 Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено п. 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення, зокрема ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На підставі та на виконання наведеної норми 06.07.2011 р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанова «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» № 745, що набрала законну силу з 23.07.2011 р., у п. 1 якої встановлено, що особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесеним до 4 категорії, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, виплачується у розмірі 5% прожиткового мінімуму, а у п. 4 закріплено, що підвищення до пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні посиленого радіоактивного контролю здійснюється в розмірі 5,2 грн.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, всупереч ст.ст. 39, 51 Закону № 796-ХІІ, належні позивачу виплати у період до 22.07.2011 р. здійснювались відповідачем у розмірі, установленому постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 р. № 530, а не Законом № 796-ХІІ.

Проте, з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України має вищу юридичну силу в порівняні з постановою Кабінету Міністрів України, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач у період до з 06.04.2011 р. по 22.07.2011 р. неправомірно здійснював належні позивачу виплати в розмірі меншому, ніж це передбачено ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, діючи всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів і навів будь-яких доводів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Шполянського районного суду Черкаської області від 29 лютого 2012 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 29 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.