Справа № 815/6671/14
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

08 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/6671/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Бачерікової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства доходів і зборів України, Південної митниці Міндоходів, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Державна фіскальна служба України, Одеська митниця ДФС про скасування наказів про звільнення та про оголошення наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства доходів і зборів України, Південної митниці Міндоходів, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Державна фіскальна служба України, Одеська митниця ДФС про скасування наказу Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2172-0 «Про звільнення ОСОБА_3.» щодо звільнення ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1) з посади начальника другого оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, скасування наказу Південної митниці Міндоходів від 29 жовтня 2014 року №947-0 «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2172-0 «Про звільнення ОСОБА_3.», поновлення ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1) на посаді начальника другого оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Південної митниці Міністерства доходів і зборів України та стягнення з Міністерства доходів і зборів України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8; ідентифікаційний код юридичної особи: 38516786) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1) середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 29 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на роботі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2014 року по справі відкрито підготовче провадження.

В резолютивній частині позовної заяви, крім іншого, міститься клопотання позивача про зупинення дії наказу Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2172-0 «Про звільнення ОСОБА_3.» та наказу Південної митниці Міндоходів від 29 жовтня 2014 року №947-0 «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року № 2172-0 «Про звільнення ОСОБА_3.».

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2014 року було відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу судді та прийняти нову, якою клопотання про забезпечення позову задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Бачерікової Д.О., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволенні заявленого позивачем клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, суддя першої інстанції виходив з того, що в даному випадку не існує очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком судді першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються.

З вищезазначеної норми КАС України вбачається, що у вирішені питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: обґрунтованості, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв'язку між заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Аналіз даної правової норми вказує на те, що заявник обов'язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язує застосування певного заходу забезпечення позову. Виходячи із змісту ст. 69 КАС України доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Всупереч вищевказаному, позивачем не надано переконливих доказів щодо існування реальної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та того, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат до ухвалення рішення у вказаній адміністративній справі. Також позивачем не надано доказів на підтвердження неможливості захисту прав та інтересів позивача без вжиття заходу забезпечення позову.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що клопотання позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2172-0 «Про звільнення ОСОБА_3.» та наказу Південної митниці Міндоходів від 29 жовтня 2014 року № 947-0 «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2172-0 «Про звільнення ОСОБА_3.», не підлягає задоволенню з огляду і на те, що задоволенням клопотання суд фактично вирішує позовні вимоги позивача по суті ще до розгляду справи, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Крім того, у п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ наголошується, що в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді. Забезпечуючи такий позов шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про звільнення з посади, суд фактично продовжує службові відносини між позивачем та роботодавцем (суб'єктом владних повноважень) з відповідними наслідками - виконанням службових обов'язків, виплатою заробітної плати тощо. Таким чином, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Отже, судам слід мати на увазі, що забезпеченням зазначеного адміністративного позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених частиною першою статті 117 КАС України, що є неприпустимим.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає наведені висновки судді першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що ухвала підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 117, 118, 184, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов