Справа № 815/2238/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2238/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

представника апелянта - Савецька Н.С.;

представників позивача - Болгар Н.В., Гринько Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Морський технічний центр» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Морський технічний центр» (далі - позивач, ТОВ «МТЦ») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ДПІ у м. Іллічівську) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2014 року:

- №, яким донараховано податок на прибуток на загальну суму 452 276,00 грн., в тому числі 361 821,00 грн. - основний платіж, 90 455,00 грн. - штрафні санкції;

- №, яким донараховано податок на додану вартість на загальну суму 536 815,00 грн., в тому числі 429 452,00 грн. - основний платіж, 107 363,00 грн. - штрафні санкції.

В обґрунтування позову зазначено про те, що висновки контролюючого органу про заниження товариством валового доходу та завищення валових витрат зроблені без аналізу їх документального підтвердження та без врахування положень податкового законодавства.

Крім того, на думку позивача, позиція відповідача про заниження товариством податкових зобов'язань з податку на додану вартість (надалі - ПДВ) вступає в конфлікт із чинним податковим законодавством

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Суд, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Іллічівську від 28 березня 2014 року за №№ , .

В апеляційній скарзі ДПІ у м. Іллічівську ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та прийняття нової постанови, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі проведеної ДПІ у м. Іллічівську планової виїзної перевірки ТОВ «МТЦ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, валютного та іншого законодавства за аналогічний період, 17 березня 2014 року складений акт №17/15-52-22-05/34643446 від (надалі - Акт) (т.1 а.с.24-65).

За результатами перевірки було встановлено численні порушення податкового законодавства.

Разом із тим, предметом даного позову, є незгода ТОВ «МТЦ» про те, що ними допущені наступні порушення вимог Податкового кодексу України:

- п.п.135.5.4, п.135.5, ст. 135, п.п.14.1.27, п.14.1, ст.14, п.138.4, ст.138, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 361 821,00грн.;

- п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1 ст.187, п.189.4 ст.189, п.198.3, ст.198, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 429 452,00 грн.;

Контролюючий орган на підставі своїх висновків про порушення вищевказаних норм податкового законодавства, 28 березня 2014 року прийняв наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким ТОВ «МТЦ» донараховано податок на прибуток на загальну суму 452 276,00 грн., в тому числі 361 821,00 грн. - основний платіж, 90 455,00 грн. - штрафні санкції;

- №, яким позивачу донараховано податок на додану вартість на загальну суму 536 815,00 грн., в тому числі 429 452,00 грн. - основний платіж, 107 363,00 грн. - штрафні санкції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що отримані позивачем послуги з розвантаження та прийому вантажів були правомірно оплачені відповідно до існуючих тарифів, що витрати на придбання товариством послуг, пов'язані з його господарською діяльністю, оскільки забезпечують належне виконання виробничого процесу.

Крім того, підставою для задоволення позову, був висновок суду першої інстанції про те, що експорт товарів із залученням комісіонера не впливає на порядок визначення податкових зобов'язань з ПДВ, право на застосування нульової ставки ПДВ і відповідно на отримання бюджетного відшкодування має лише продавець експортної продукції - її власник.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши фактичні обставини справи встановив, що 29 грудня 2010 року державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (надалі - ДП «ІМТП», Порт) та ТОВ «МТЦ» (Вантажовласник) укладено договір № 228/е, відповідно до якого Порт приймає на себе зобов'язання вивантажити з залізничних вагонів і автотранспорту, прийняти на зберігання й завантажити на судна, а також зробити документальне оформлення експортного шроту та жмиха сонячного навалом, що прибуває в Порт загальною вагою 200 000 тонн, а Вантажовласник зобов'язується оплатити надані йому Портом послуги в погодженому даним договором порядку (а.с.83-89 том 1).

До даного договору в подальшому були укладені додаткові угоди.

Так, відповідно до п. 1.1. розділу 1 додаткової угоди від 16 лютого 2012 року до договору № 228/е від 29 грудня 2010 року, Порт приймає на себе зобов'язання прийняти на зберігання, завантажити на судна та документально оформити експортний шрот, макуху та жом олійних культур, висівки рослинних культур навалом, а Вантажовласник планує до перевантаження 140 000 тонн вантажу та зобов'язується оплатити надані йому Портом послуги в погодженому цим договором порядку.

Згідно п.п.3.1.1. п.3.1. розділу 3 «Порядок розрахунків» додаткової угоди Вантажовласник сплачує послуги Порта за діючими у Порту тарифами, у тому числі: вартість навантаження вантажів на судно за діючими акордними ставками ІІ категорії у відповідності зі «Збірником тарифів», затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 31 жовтня 1995 року № 392. (а.с.91-96 том 1).

Наказом Міністерства транспорту України від 31 жовтня 1995 року № 392 (у редакції наказу Міністерства транспорту України від 12 березня 2003 року № 188), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 грудня 1995 року за № 476/1012 затверджено Збірник тарифів на комплекс робіт, пов'язаних з обробленням вантажів у портах України (далі - Збірник).

Згідно до п.п.2.1.1.4. Збірника залежно від кількості вантажних операцій, що виконуються портами, ставки плати поділяються на три категорії: ставки 1-ї категорії - установлені для вантажів, при перевалці яких порт виконує усі роботи, пов'язані з проходженням вантажів через порт (як через склад, так і за прямим варіантом): з моменту початку розвантаження вантажу, який прибув залізницею (на судні або автотранспортом клієнта), і до моменту закінчення його навантаження на судно (або навпаки); ставки 2-ї категорії - установлені для вантажів, які перевантажуються портом зі складу порту на судно (або навпаки), при умові, що завезення вантажів на склади порту (або вивезення вантажів зі складів порту) виконується вантажовласниками. Рівень ставок другої категорії відповідає рівню ставок першої категорії з коефіцієнтом 0,75.

На підтвердження виконання ДП «ІМТП» на користь ТОВ «МТЦ» робіт зі зберігання, завантаження на судна та документального оформлення експортного вантажу, позивачем до перевірки та до суду надано копії належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів: рахунки, додатки до рахунків, акти здачі-прийняття робіт, платіжні доручення, податкові накладні, лист ДП «ІМТП» від 08 квітня 2014 року (а.с.83-250 том 1, а.с.1-38, 176-177 том 2).

Із змісту вказаних документів слідує висновок, що з всього переліку вантажних операцій ДП «ІМТП» виконував для позивача лише завантаження вантажів зі складу порту на судно.

Так, в листі від 08 серпня 2014 року ДП «ІМТП» зазначено, що відповідно до договору від 29 грудня 2010 року № 228/е завезення вантажу і вивантаження його на склади ДП «ІМТП», ТОВ «МТЦ» здійснювалось своїми силами, перевантаження вантажів вантажовласника зі складу ДП «ІМТП» на судно здійснювалось силами ДП «ІМТП». За виконання навантажувально-розвантажувальних робіт стягувалась плата за акордною ставкою 2-ї категорії (а.с.137 том 3).

Однак, апелянт в скарзі наполягає на тому, що в ході судового розгляду в суді першої інстанції він стверджував про те, що послуги розвантаження вантажу на склад позивача здійснювала невідома особа, а Збірник тарифів, ревізорами податкової служби був використаний лише з метою розрахунку вартості безоплатно наданих послуг.

Суд апеляційної інстанції вважає такий довід не заснований на фактичних обставинах справи.

ТОВ «МТЦ» (Виконавець) з ТОВ «Новік Порт Сервіс» (Клієнт) укладено договір на навантажувально-розвантажувальні роботи, зберігання № 001/ИП від 25 грудня 2009 року, відповідно до якого Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе виконання робіт з приймання вантажу шроту соняшникового гранульованого, жмиху (далі по тексту - «Вантаж»), який відправляється Клієнтом на експорт на умовах ФОБ - ДП «ІМТП».

Відповідно до п. 1.2 даного договору Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання з організації комплексу робіт з обслуговування Вантажу Клієнта з моменту його надходження в складські приміщення для накопичення до його подальшого відвантаження на експорт, який включає: переваження Вантажу на автовагах та приймання Вантажів з автомобілів на Склад, зберігання Вантажу, що надходить на Склад, відпрацювання Вантажу в період його накопичення на Складі, відвантаження Вантажу на судна номіновані Клієнтом (а.с.154-162 том 2).

Для проведення розвантажувальних робіт на балансі позивача знаходиться мобільна технологічна лінія (транспортер), що спростовує доводи контролюючого органу про відсутність основних засобів, або переданих в оренду для здійсненні навантажувально-розвантажувальних робіт.

Крім того, для підтвердження завезення ТОВ «Новік Порт Сервіс» вантажів на склади Порту, позивач надав копії товарно-транспортних накладних та свідоцтва про реєстрацію автотранспортних засобів - самоскидів (т.4 а.с.230 - 250, т.5 а.с.1 -132).

Реєстраційні дані вказаних транспортних засобів, якими доставлявся вантаж в порт, також зазначаються у прийомних актах порту.

Із наданих позивачем документів вбачається, що обсяг навантажувально-розвантажувальних робіт, що виконуються в порту розподіляється наступним чином:

ТОВ «Новік Порт Сервіс» як вантажовласник виконує власними силами та засобами розвантаження вантажу з автотранспортних засобів на склад Порту;

ТОВ «МТЦ» здійснює власними силами та засобами розвантаження транспортером вантажу з залізничного транспорту на автомобільний транспорт та потім у склад порту;

ДП «ІМТП» здійснює зберігання вантажу у складі порту, а також навантаження зі складу на судно (а.с.168-175 том 2).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач на підставі ст.135 Податкового Кодексу України, правомірно сформував валові доходи і в його діях відсутнє порушення п.п.135.5.4. п.135.5. ст.135 Податкового кодексу України, який зобов'язує включати в доходи безоплатно отримані послуги.

Далі, апелянт у своєї апеляційній скарзі наполягає на порушення ТОВ «МТЦ» п.п.14.1.27, п.14.1. ст.14, п.138.4 ст.138 Податкового Кодексу України, в результаті чого за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року відбулося завищення валових витрат у сумі 548 653 грн.

Підставою для таких висновків апелянт вважає, що витрати позивача на придбання певних послуг на перевалку експортних навалочних вантажів у подальшому не реалізуються та не формують собівартість реалізованих товарів, послуг.

На думку апелянта, ствердження позивача, що зазначені послуги були перевиставлені ТОВ «Новік Порт Сервіс» не можуть бути прийняти до уваги, так як перевиставлення цих послуг відбулося до їх придбання.

Колегія суддів вважає, що вищевикладена позиція апелянта про порушення позивачем вищевикладених норм права, спростовується наступними доказами, а саме: договором на навантажувально-розвантажувальні роботи, зберігання № 001/ИП від 25 грудня 2009 року, відповідно до якого ТОВ «Новік Порт Сервіс» доручає, а ТОВ «МТЦ» приймає на себе виконання робіт з приймання вантажу, який відправляється ТОВ «Новік Порт Сервіс» на експорт на умовах ФОБ - ДП «ІМТП», коносаментами, актами наданих послуг.

Суд першої інстанції правильно встановив, що послуги отримані позивачем від ДП «ІМТП» за договором № 228/е від 29 грудня 2010 року були ним реалізовані в межах вищевказаного договору у лютому 2012 року і підтверджуються безпосередньо коносаментами.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, тому розбіжність в датах, а саме в акті виконаних робіт не свідчить про порушення товариством ст.139 Податкового кодексу України.

Також між ТОВ «МТЦ» (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Тарга Сервіс» (Виконавець) 02 лютого 2012 року укладено договір сушки шроту № 26, відповідно до якого, Виконавець виконує роботи з зачищення під мітлу від залишків вантажів приміщення складів № 2, № 24 (секції 1, 2, 3, 4), а Замовник приймає виконані роботи та сплачує їх вартість, що підтверджується актом прийняття робіт, податковою накладною (а.с.45-47, 48, 49 том 2).

Крім цього, між ТОВ «МТЦ» (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал Трейд» (Виконавець) укладено договір № 29 від 26 квітня 2012 року, відповідно до якого, Виконавець виконує роботи з зачищення під мітлу від залишків вантажів приміщення складів № 2, № 24 (секції 1, 2, 3, 4), а Замовник приймає виконані роботи та сплачує їх вартість.

Виконання цього договору підтверджується актом прийняття робіт, податковою накладною (а.с.50-52, 53, 54 том 2).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно аргументував, що зазначені витрати є витратами на обслуговування виробничого процесу та відповідно пов'язаними з господарською діяльністю позивача, оскільки забезпечують належне виконання виробничого процесу та якісне надання послуг клієнтам з перевалки вантажу, який відправляється на експорт.

Апелянт у скарзі наголошує на відсутність зв'язку між придбанням цих послуг з господарською діяльністю позивача, оскільки шрот не був його власністю.

Колегія суддів вважає, що така правова позиція апелянта не заснована на податковому законодавстві, оскільки зазначене право не пов'язує право платника податків на формування загальновиробничих витрат, виключно з правом власності.

Згідно до п.п.14.1.27. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг

Згідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Таким чином, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 138.4 ст. 138, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України та завищення витрат та заниження ПДВ є необґрунтованими, а також спростовуються зібраними у справі доказами.

Заперечуючи проти висновку суду першої інстанції щодо законності правовідносин позивача з ТОВ «Торговий Дім ТіД», апелянт вказує на те, що постачання товару у межах договору комісії (в тому числі передача товарів від комітента до комісіонера) є об'єктом оподаткування ПДВ, якщо їх місце постачання розташоване на митній території України.

Спростовуючи зазначені доводи, суд апеляційної інстанції виходив із наступного.

ТОВ «МТЦ» у 2012 році здійснювало господарські операції з купівлі - продажу олії соняшникової.

Продаж цієї олії здійснювався позивачем за межи митної території України, на експорт.

На підставі договору комісії позивач доручив ТОВ «Торговий Дім ТіД» знайти покупця та продати олію соняшникову нерезиденту.

Даний договір ТОВ «Торговий Дім ТіД» був виконаний, товар був проданий за межи України на підставі зовнішньоекономічних контрактів, що підтверджується звітами комісіонера та експортними вантажно-митними деклараціями (а.с.56-64, 73-80, 86-99 том 2).

Податкове законодавство відрізняє оподаткування експорту товарів (робіт, послуг) за договорами комісії від оподаткування таких же операцій, але здійснюваних на території України.

Відповідно до вимог підпунктів «а» та «г» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України постачання товарів у межах договору комісії є об'єктом оподаткування ПДВ, якщо їх місце постачання розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 189.4 ст. 189 ПК України базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Дата збільшення податкових зобов'язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 189.6 статті 189 ПК України норми пунктів 189.3 - 189.5 цієї статті не поширюються на операції з експортування товарів за межі митної території України або з ввезення на митну територію України товарів у межах зазначених договорів.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань в разі експорту товарів є дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За змістом підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту оподатковуються за нульовою ставкою.

Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.

Відповідно до пункту 200.16 ст. 200 ПК України у разі якщо платник податку експортує товари (супутні послуги) за межі митної території України, отримані від іншого платника податку на умовах комісії, консигнації, доручення або інших видів договорів, які не передбачають переходу права власності на такі товари (супутні послуги) від такого іншого платника податку до експортера, право на отримання бюджетного відшкодування має такий інший платник податку.

Згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Постачанням товарів також вважаються передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Отже, з урахуванням встановлених та проаналізованих норм законодавства, юридично правильним є висновок про те, що експорт товарів із залученням комісіонера не впливає на порядок визначення податкових зобов'язань з ПДВ. Право на застосування нульової ставки ПДВ і відповідно на отримання бюджетного відшкодування має лише продавець експортної продукції - її власник.

Таким чином, суд першої інстанцій обґрунтовано прийшов до висновку, що позивач застосував нульову ставку з податку на додану вартість, та, відповідно, не нараховував податкове зобов'язання з податку на додану вартість при передачі товару на комісію, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський технічний центр» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова

Повний текст ухвали складено 14.04.2015 року.