Справа № 813/274/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року №813/274/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого - судді Сасевича О.М.

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом директора Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_2 до Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ілюка Віктора Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови від 15.12.2014 року ВП №45554298 про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Директор Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ілюка Віктора Васильовича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 15.12.2014 року ВП №45554298 про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не вчинив дій, на виконання вимог статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», для з'ясування питання чи було виконане ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» судове рішення та чи рішення суду не виконане з поважних причин. Окрім того, позивач вказує на наявність обставин, які унеможливлювали виконання судового рішення у визначений державним виконавцем строк. На думку позивача, постанова про накладення штрафу від 15.12.2014 року є протиправною та винесеною всупереч вимогам статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», а тому таку слід скасувати.

Ухвалою судді від 23.01.2015 року було відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись із постановленою ухвалою, позивач оскаржив таку в апеляційному порядку.

Так, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 року було задоволено апеляційну скаргу директора Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» ОСОБА_2 і скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2015 року, а матеріали справи №813/274/15 направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

19 березня 2015 року вказані матеріали справи були надіслані Львівським апеляційним адміністративним судом до Львівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду та надійшли до суду 27 березня 2015 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалами судді від 30.03.2015 року було відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення - судової повістки. Жодних заяв про відкладення розгляду справи чи проведення розгляду справи у відсутності представника на адресу суду від відповідача не надходило. Окрім цього, на виконання вимог ухвали судді від 30.03.2015 року відповідач письмових заперечень на позов, у разі заперечення проти такого, та матеріалів виконавчого провадження суду не надав.

Третя особа також у судове засідання не з'явилась із невідомих суду причин та не надала письмових пояснень по суті спору.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на викладене, а також заслухавши думку представника позивача й зваживши на дозволені законом строки розгляду справи, судом було ухвалено розглянути справу за наявними у ній доказами та у відсутності представника відповідача і третьої особи.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.11.2014 року Господарським судом Львівської області було видано наказ №914/1659/14 на примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2014 року, яке набрало законної сили 29.10.2014 року.

Більш того, постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 21.11.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП №45554298 з примусового виконання наказу №914/1659/14, виданого Господарським судом Львівської області 11.11.2014 року про: «заборону ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та його представникам вчиняти перешкоди Спільному українсько-польському підприємству у формі ТзОВ «Гермес Україна» та його представникам у користуванні приміщенням промислового корпусу №2, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Патона,1, загальною площею 2728,5 кв.м.».

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження (яка, як свідчать матеріали справи, була отримана позивачем 24.11.2014 року), боржником у виконавчому провадженні зазначене - ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», а стягувачем - СП ТзОВ «Гермес Україна».

У пункті 2 вказаної постанови було визначено боржнику добровільно виконати рішення суду у строк до 28.11.2014 року.

Загалом, матеріалами справи підтверджується, зокрема, копіями посвідчень про відрядження №212 від 24.11.2014 року і №216 від 02.12.2012 року, що директор ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_2 перебував у службовому відрядженні у період із 24.11.2014 року по 28.11.2014 року та із 02.12.2014 року по 05.12.2014 року (29.11.2014 року, 30.11.2014 року - неробочі дні).

Суд зауважує, що позивач листом від 02.12.2014 року за вих. №520-2073 повідомив начальника Залізничного ВДВС ЛМУЮ про те, що постанову державного виконавця від 21.11.2014 року буде виконано у добровільному порядку та наявність причин утримання на той час від виконання судового рішення, що пов'язані із встановленим на Підприємстві режиму секретності.

Отже, у даному випадку вбачається, що керівник Підприємства повідомляв орган державної виконавчої служби про наявність підстав, що унеможливлюють виконання виконавчого документа станом на 02.12.2014 року у визначений ним спосіб, тобто, про наявність поважних (на його думку) причин для невиконання вимоги державного виконавця.

05.12.2014 року із виходом на територію за адресою Підприємства, з метою перевірки виконання рішення суду боржником в добровільному порядку до 28.11.2014 року, державним виконавцем було встановлено, що ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» рішення суду не виконано та чиняться перешкоди СП ТзОВ «Гермес Україна» та його представникам у користуванні приміщенням промислового корпусу №2, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Патона,1, загальною площею 2728,5 кв.м., про що ним було складено відповідний акт державного виконавця у присутності представників стягувача.

Таким чином, у зв'язку із невиконанням боржником судового рішення державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ілюком В.В. постановою від 05.12.2014 року було накладено на директора ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» штраф у розмірі 340,00 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою, позивач оскаржив таку у судовому порядку.

Так, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2015 року, яка не оскаржувалась та набрала законної сили 03.03.2015 року, в адміністративній справі №813/8603/14 за позовом директора ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_2 до Залізничного ВДВС ЛМУЮ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ Ілюка В.В. про визнання протиправною та скасування постанови від 05.12.2014 року ВП №45554298 про накладення штрафу в розмірі 340,00 грн. на директора ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_2 задоволено повністю позовні вимоги директора ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_2

Згідно із ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v., no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007). Таким чином, суд приймає до уваги позицію, наведену у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2015 року.

У подальшому, 11.12.2014 року державним виконавцем було повторно здійснено вихід за адресою місцезнаходження ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», для перевірки виконання наказу №914/1659/14, виданого 11.11.2014 року Господарським судом Львівської області та встановлено, що боржником вчиняються перешкоди у користуванні приміщенням промислового корпусу №2, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Патона, 1, загальною площею 2728,5 кв.м., про що ним складено акт від 11.12.2014 року.

Тож, 15.12.2014 року на підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про накладення на директора ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_2 штрафу в розмірі 680,00 грн. за невиконання рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи та як повідомила представник позивача у судовому засіданні, 08.12.2014 року на адресу ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» надійшла постанова від 15.12.2015 року про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. за невиконання рішення суду.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою та вважаючи її такою, що порушує права й законні інтереси позивача, останній звернувся до суду для захисту, на його думку, порушеного права.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон).

Особливості виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії, визначені главою 7 Закону.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, частиною 1 статті 75 Закону передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленою частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення (частина 2 статті 75 Закону).

Згідно із частиною 1 статті 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що закон зобов'язує державного виконавця перевірити виконання рішення перш ніж накладати на боржника штраф.

При цьому, для повторного накладення на боржника штрафу вже у подвійному розмірі, державний виконавець повинен встановити факт повторного невиконання боржником рішення суду без поважних причин.

Як з'ясовано судом, державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу від 15.12.2014 року, в якій він зазначає про те, що на директора ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» накладено штраф у розмірі 680,00 грн. за невиконання у добровільний термін рішення Господарського суду Львівської області.

Однак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та витяг з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, суд не погоджується із зазначеним висновком державного виконавця та вважає, що при прийнятті ним оскаржуваної постанови не було наданої належної оцінки повідомленим позивачем причинам, якими обґрунтовувалось невиконання останнім рішення суду у визначений виконавцем строк.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач як листом від 02.12.2014 року за вих. №520-2073, так і листом від 23.12.2014 року №520-2244 повідомляв начальника Залізничного ВДВС ЛМУЮ про те, що рішення суду буде виконано у добровільному порядку. Окрім того, позивач також повідомляв державного виконавця, що він, як керівник Підприємства, у період з 24.11.2014 року по 28.04.2014 року, з 02.12.2014 року по 05.12.2014 року та з 11.12.2014 року по 20.12.2014 року (згідно копій посвідчень про відрядження №223 від 10.12.2014 року, №227 від 11.12.2014 року, №231 від 16.12.2014 року) перебував у службових відрядженнях, а відтак, строк для добровільного виконання рішення суду, що встановлювався до 28.11.2014 року, у зв'язку із надходженням на адресу боржника постанови про відкриття виконавчого провадження лише 24.11.2014 року, був скорочений до 4-х днів. У своєму листі позивач наголошував і на тому, що на Підприємстві діє перша категорія режиму секретності і на підставі спеціального дозволу УСБУ у Львівській області №ЛВ1-2414-36 від 10.06.2014 року воно провадить діяльність, пов'язану із державною таємницею.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2014 року №1734, ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» включене до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939, доступ громадян, осіб без громадянства та іноземців та територію підприємства обмежений.

Знаходження та господарська діяльність підприємств та фірм приватної власності іноземних держав на території режимного підприємства не допускається.

Таким чином, з метою впорядкування організації, контролю, систематизації прийому іноземних делегацій, груп і окремих іноземних громадян, у відповідності до Порядку №939, Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять конфіденційну інформацію, що є власністю держави, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 року №1893 й Статуту ДК «Укроборонпром», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 року №993, наказом Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» №3 від 09.01.2014 року затверджено Порядок отримання погодження (дозволу) на відвідування підприємств Концерну іноземними делегаціями, групами і окремими іноземними громадянами.

Згідно п.1 цього Порядку, отримання погодження (дозволу) на відвідування підприємств Концерну іноземними делегаціями, групами і окремими іноземними громадянами надається Генеральним директором Концерну, або особою, що виконує його обов'язки.

Відповідно до п.4 Порядку, керівник підприємства не пізніше ніж за 5 робочих днів до запланованої дати відвідування інформує регіональний орган СБУ про запланований візит.

У той же час, оскільки представник СП ТзОВ «Гермес-Україна» є громадянином іноземної держави, тому допуск на підприємство іноземних громадян визначається спеціальним порядком, в тому числі, і за погодженням із СБУ та за дозволом Генерального директора ДК «Укроборонпром».

Суд, погоджуючись із доводами представника позивача, відзначає, що у даному виконавчому провадженні все ж існували обставини, які ускладнювали виконання рішення Господарського суду Львівської області та наказу №913/1659/14.

Вищенаведене свідчить про те, що на момент винесення оскаржуваної позивачем постанови державного виконавця про накладення штрафу від 15.12.2014 року відповідач був проінформований про причини невиконання вимог державного виконавця, однак не врахував їх поважність та не надав належної оцінки повідомленим позивачем причинам, якими обґрунтовувалось невиконання боржником даного рішення.

Окрім того, із системного аналізу наведених норм слідує, що штраф як вид відповідальності за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, застосовується лише до боржника, яким може бути як фізична, так і юридична особа.

Аналогічні висновки викладені і в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2014 року в справі №К/9991/69670/12.

Тож, оскільки директор ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» не є боржником у виконавчому провадженні, то суд приходить до переконання, що до позивача було безпідставно застосовано штраф в сумі 680,00 грн.

Неможливо залишити поза увагою і ту обставину, що під час винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем було зроблено описку у прізвищі директора ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» і таку не було належним чином виправлену.

Судом також під час судового розгляду даної справи з'ясовано, що постановою Вищого господарського суду України від 04.03.2015 року рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2014 року (за невиконання у визначений державним виконавцем строк якого і було накладено штраф на директора Підприємства) та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.10.2014 року у справі №914/1659/14 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно з статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, судом встановлено, що позивачем вживалися заходи для виконання рішення суду, ним наведено об'єктивні, поважні причини невиконання рішення у строк, встановлений державним виконавцем. У свою чергу, державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо встановлення поважності причин невиконання рішення суду позивачем і не надано суду доказів того, що ним здійснено заходи для встановлення причин невиконання позивачем рішення Господарського суду Львівської області.

Таким чином, суд вважає, що позивачем рішення суду у визначений строк не виконано з поважних причин, що не взято державним виконавцем до уваги.

Тож, беручи до уваги вищевикладене, суд прийшов до висновку, що постанова державного виконавця від 15.12.2014 ВП №45554298 про накладення штрафу на позивача не відповідає вказаним критеріям правомірності, є необґрунтованою, такою, що прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та передбачених статтею 2 КАС України принципів й оскільки, вона, окрім іншого, була прийнята за повторне невиконання у встановлений строк рішення суду у справі №914/1659/14, а попередня постанова про накладення штрафу від 05.12.2014 року у вказаному виконавчому провадженні скасована рішенням суду, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку із відсутністю на час розгляду справи ознаки повторності, як підстави прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 94, 128, 143, 158, 160-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ілюка Віктора Васильовича від 15.12.2014 року ВП №45554298 про накладення штрафу на директора Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» у розмірі 680,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 - директора Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» сплачений судовий збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14 квітня 2015 року.