Справа № 813/1026/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року Справа № 813/1026/15

17 год. 02 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.;

за участю секретар судового засідання Небесна М.В.;

позивач ОСОБА_1,

від відповідача Стасишин А.Р.,

від третьої особи Кіндратів Я.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Територіальна державна інспекція з питань праці у Львівській області, про визнання протиправною і скасування постанови, зобов'язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі - відповідач, УДВС ГУЮ у Львівській області), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Територіальна державна інспекція з питань праці у Львівській області (далі - ТДІ з питань праці), в якому просить визнати незаконною постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Стасишин А.Р. про закінчення виконавчого провадження у справі ВП № 46368822 від 16.02.2015 року та про зобов'язання винести законну постанову.

У судовому засіданні позивач пояснив, що просить визнати неналежним виконання посадових обов'язків Стасишин А.Р. щодо вчинення дій в процесі виконавчого провадження ВП № 46368822, оскільки позивача не забезпечено правильною та повною відповіддю на його заяву від 19.05.2014 року адресовану ТДІ з питань праці); визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 46368822 про закінчення виконаного провадження прийняту 16.02.2015 року державним виконавцем Стасишин А.Р.; зобов'язати прийняти нову постанову після виконання судового рішення у повному обсязі. Позивач зазначив, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року у справі № 876/8264/14 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року у справі № 813/4966/14 та визнано протиправними дії ТДІ з питань праці щодо дачі відповіді № 02-2468/05 від 02.06.2014 року на заяву від 09.05.2014 року; зобов'язано ТДІ з питань праці розглянути звернення ОСОБА_1 та надати відповідь на поставлені запитання у зверненні від 09.05.2014 року відповідно до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" від 03.10.1996 року № 393/96-ВР. Однак, незважаючи на це, ТДІ з питань праці не забезпечило позивача повною і правильною відповіддю, а державний виконавець закінчив виконавче провадження і не переконався в тому, що рішення суду не виконане боржником в повній мірі. Позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав викладених у письмовому запереченні /а.с.67-68/. Зазначив, що державним виконавцем правильно вчинено всі дії з виконання виконавчого листа, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", а постанову про закінчення виконавчого провадження прийнято підставно, після отримання доказів виконання рішення суду від ТДІ з питань праці. Звернув увагу суду на те, що державним виконавцем закінчено виконавче провадження у зв'язку з добровільним його виконанням не лише на підставі факту надіслання боржником відповіді стягувачу у виконавчому провадженні, а й на підставі аналізу цієї відповіді, з якої державний виконавець дійшов висновку про повне добровільне виконання рішення суду. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи проти позову заперечив повністю, підтвердив вчинення ТДІ з питань праці всіх дій з виконання виконавчого листа № 813/4966/14 виданого 12.01.2015 року та повідомлення про це державного виконавця. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав пояснення представників сторін, третьої особи, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року у справі № 876/8264/14 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року у справі № 813/4966/14 та визнано протиправними дії ТДІ з питань праці щодо дачі відповіді № 02-2468/05 від 02.06.2014 року на заяву від 09.05.2014 року; зобов'язано ТДІ з питань праці розглянути звернення ОСОБА_1 та надати відповідь на поставлені запитання у зверненні від 09.05.2014 року відповідно до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" від 03.10.1996 року № 393/96-ВР /а.с.15-19/.

У відповідній справі Львівським окружним адміністративним судом 12.01.2015 року видано виконавчий лист № 813/4966/14 /а.с.7/.

На виконання відповідного рішення суду ТДІ з питань праці (боржник) листом від 15.01.2015 року № 02-0056/05 повідомило стягувача за виконавчим листом про обставини зазначені ним у зверненні від 19.05.2014 року /а.с.10-11/. Також, про добровільне виконання рішення суду ТДІ з питань праці повідомила державну виконавчу службу.

Частиною 3 ст. 72 КАС України передбачено, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Оскільки сторони у справі визнають вищевказані обставини, суд звільняє їх від доказування цих обставин.

Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області ВП № 46368822 від 16.02.2015 року закінчено виконавче провадження у зв'язку з добровільним виконанням виконавчого листа № 813/4966/14 виданого Львівським окружним адміністративним судом 12.01.2015 року /а.с.9/.

Листом від 26.02.2015 року № 09.1-14/1904 ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області повідомлено позивача про те, що шляхом аналізу ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" та встановлення відповідності листа ТДІ з питань праці від 15.01.2015 року № 02-0056/05 вимогам зазначеної норми та беручи до уваги ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року, якою відмовлено в роз'ясненні постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження /а.с.14-15/.

Не погоджуючись з такими діями державного виконавця та постановою про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби передбачені ст. 181 КАС України, згідно з ч. 1 якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 606-XIV).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), згідно зі ст. 1 Закону № 606-XIV - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За правилами ч. 1 ст. 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV однією з підстав закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зважає на покликання позивача на те, що, на його думку, відповідь надана ТДІ з питань праці є неповною та невичерпною, а тому не слід було закінчувати виконавче провадження. Однак звертає увагу позивача, що державний виконавець аналізував лист-відповідь ТДІ з питань праці від 15.01.2015 року № 02-0056/05 /а.с.10-11/, який надісланий позивачу та до державної виконавчої служби з метою добровільного виконання рішення суду, та не встановив невідповідність його ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", про що повідомлено позивача листом від 26.02.2015 року № 09.1-14/1904 /а.с.14-15/.

Представник УДВС ГУЮ у Львівській області у судовому засіданні пояснив, що у державного виконавця не було підстав сумніватися у виконанні рішення суду та переконуватися у його виконанні іншим чином та звернув увагу, що рішення суду було виконане ТДІ з питань праці добровільно ще до відкриття виконавчого провадження.

Крім того, ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено обов'язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Законом України "Про виконавче провадження" у державного виконавця немає повноважень оцінювати повноту та вичерпність наданої боржником відповіді. Суд погоджується з позицією державного виконавця щодо того, що фактичне виконання рішення у повному обсязі, як підстава для закінчення виконавчого провадження передбачена п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", означає факт надання такої відповіді. Якщо ж стягувач вважає, що відповідь на його звернення є неповною та невичерпною, а отже порушує його законні права чи інтереси, він має право звернутися до суду за їх захистом. У такому випадку оцінювати повноту та вичерпність відповіді буде суд, оскільки державному виконавцю таке право законодавством не надано.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи обставини справи та проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість дій та рішень державного виконавця, а тому у задоволені адміністративного позову слід відмовити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 88 КАС України, а рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати у цій справі стягувати не належить.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сторін не стягувати.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 14.04.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.