Справа № 815/1111/15
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1111/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: Головуючого - судді Єфіменка К.С., суддів Андрухіва В.В., Стеценка О.О., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Південної митниці Міндоходів, Одеської митниці ДФС за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування наказу Державної митної служби України №1682-к від 16.08.2012 року про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1, поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №2 митного посту "Іллічівськ" або аналогічну посаду в названому митному посту, з огляду на реорганізацію, що відбулася в структурі ДМС України, Міністерства доходів і зборів України та ДФС України, стягнути з Державної фіскальної служби України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 грошову суму у якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 128787,24 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Південної митниці Міндоходів, Одеської митниці ДФС за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування наказу Державної митної служби України №1682-к від 16.08.2012 року про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1, поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №2 митного посту "Іллічівськ", або аналогічну посаду в названому митному посту, з огляду на реорганізацію, що відбулася в структурі ДМС України, Міністерства доходів і зборів України та ДФС України, стягнути з Державної фіскальної служби України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 грошову суму у якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 128787,24 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що наказом Державної митної служби України №1682-к від 16.08.2012 року припинено його перебування на державній службі на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №2 митного посту «Іллічівськ» Південної митниці за порушення присяги державних службовців відповідно до вимог п.6, ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу», тобто фактично він був звільнений із займаної посади. Проте на думку позивача таке звільнення відбулося не на підставі правових норм КЗпП України та Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» від 06.09.2005 року, що дає підстави вважати припинення його перебування на державній службі в митних органах - протиправним, в зв'язку з відсутністю жодних підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за скоєння дисциплінарного правопорушення з послідуючим звільненням, а тому Державна митна служба України вдалась до приписів Закону України «Про державну службу», який спосіб уникнути процедури проведення службового розслідування, встановленого відповідним положенням та Законом України «Про Дисциплінарний статут митної служби України». Представник відповідачів заперечив проти задоволення позовних вимог, мотивуючи власні заперечення тим, що підставою для видання оскаржуваного наказу стали результати оперативних заходів Управління СБУ в Одеській області, в результаті яких 14.08.2012 року позивач разом з іншими працівниками Південної митниці був затриманий та відносно вказаних осіб було порушено кримінальну справу №25 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та відповідного листа-запиту УСБУ в Одеській області на адресу Південної митниці та подання керівника Південної митниці від 16.08.2012 року про припинення перебування позивача на державній службі в митних органах України. Окрім того, представник відповідача у запереченнях зазначає, що Закон України «Про державну службу» не вимагає отримання письмових пояснень та проведення службового розслідування, оскільки припинення перебування на державній службі не ототожнюється з видом стягнення - звільнення з митних органів (п.6 ст.23 Дисциплінарного статуту митної служби України), для застосування якого обов'язкове проведення службового розслідування. Представник третьої особи на боці відповідачів Державної казначейської служби України був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (а.с.115-116), але в судове засідання не з'явився без поважних причин, а тому, згідно положень ч.6 ст.128 КАС України, з урахуванням відсутності у представника позивача та представника відповідачів клопотань про допит свідків чи експертів по цій справі, судом ухвалено рішення про розгляд справи 16.04.2015 року в порядку письмового провадження за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановлює наступні факти та обставини:

Позивач проходив службу в митних органах України, що згідно положень п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори щодо проходження якої, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, отримання відповідних компенсацій, пов`язаних з її проходженням згідно п.2 ч.2 ст.17 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Позивач проходив службу в митних органах України та з 05.05.1997 року та з 03.05.2012 року на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №2 митного посту «Іллічівськ» Південної митниці (а.с.128-134).

Наказом Державної митної служби України від 16.08.2012 року № 1682-к «Про припинення перебування на державній службі» (а.с.140-141) встановлено, що позивачем внаслідок несумлінного виконання своїх службових обов'язків не вжито заходів щодо дотримання законодавства з питань митної справи під час переміщення товарів через митний кордон України та за порушення Присяги державних службовців, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» припинено його перебування на державній службі в митних органах України.

Підставою для видання оскаржуваного наказу стали запит УСБУ в Одеській області від 14.08.2012 року №4-4134 (а.с.143) щодо отримання документів відносно позивача, оскільки відносно нього та інших осіб проводились оперативні заходи щодо підтвердження факту вимагання грошової винагороди співробітниками митного посту «Іллічівськ» та подання керівника Південної митниці від 16.08.2012 року про припинення перебування позивача разом з іншими особами на державній службі в митних органах України (а.с.143-144), оскільки позивача було затримано в порядку ст.115 КПК України та відносно нього порушено кримінальну справу №25, яке направлено на адресу ДМСУ супровідним листом від 16.08.2012 року №12/39-01/17902 (а.с.142).

Суд не погоджується з підставами дій щодо припинення державної служби позивача в митних органах з наступних підстав:

Відповідно до положень ст.408 Митного кодексу України правове регулювання правового становища працівників митних органів України здійснюється відповідно до положень Митного кодексу України та Закону України «Про державну службу».

Статтею 17 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державний службовець, який вперше приймається на державну службу приймає Присягу наступного змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Вказана Присяга була прийнята та підписана позивачем 18.12.1997 року під час його прийняття на службу в митних органах України (а.с.155).

Як зазначено в мотивувальній частині Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про вищу раду юстиції» присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового, конституційного зобов'язання державного службовця. Вона є особистою обіцянкою про вірність служби народові України. У присязі знаходить вияв конституційне положення про те, що джерелом влади є народ України, і саме йому адресована присяга, яку складає державний службовець. Присяга має, насамперед моральне, етичне значення, її окремі елементи є етичними правилами поведінки державного службовця.

Основними обов'язками державних службовців, відповідно до ст.10 Закону України «Про державну службу», серед інших є: додержання конституції України та інших актів законодавства України; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі. Це є основні обов'язки державних службовців, які є спільними для всіх службовців, незалежно від посади, яку вони посідають.

Статтею 11 Закону України «Про державну службу» визначено, що конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну службу» посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України Про державну службу», крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення присяги, передбаченої ст.17 Закону України «Про державну службу».

Статтею 413 Митного кодексу України, чинного на момент вчинення позивачем порушення, встановлено, що особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця.

Проте закон не містить чітких ознак діяння, яке слід кваліфікувати як порушення Присяги. Вищий адміністративний суд України неодноразово висловлював правову позицію, що суть порушення Присяги пов'язана з такими істотними проступками (вчинками) службовця, які повністю суперечать тому, що на нього покладено, підривають довіру до нього як носія влади та унеможливлюють подальше виконання ним своїх функцій (Постанови від 09.09.2010 року №П-95/10, 28.10.2010 року № П-96/10, 08.06.2011 року №П/9991/45/11); незначні факти порушення, які суттєво не впливають на роботу органу, не можуть бути підставою для припинення державної служби за порушення Присяги (Ухвала ВАС України від 18.01.2007 року, справа № К-29167/06).

З об'єктивної сторони порушення присяги передбачає дію або бездіяльність державного службовця, які порушують одне або декілька зобов'язань, які складають зміст Присяги. З огляду на підстави, визначені в оскаржуваному наказі, позивачеві ставиться у провину несумлінне виконання своїх службових обов'язків.

Суд враховує, що як порушення Присяги може бути кваліфіковано лише недотримання Конституції України та законів України, а не будь-яких нормативно-правових актів взагалі. Тому недотримання, в тому числі невиконання, порушення підзаконних нормативних актів (Наказів Держмитслужби, Міністерства фінансів) не становить порушення Присяги.

У разі порушення підзаконних нормативних актів дії посадової особи митних органів можуть бути кваліфіковані як дисциплінарне правопорушення, оскільки відповідно до п.22 Дисциплінарного статуту митної служби України до діянь, які є порушеннями службової дисципліни належать, зокрема, порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників; порушення порядку здійснення митного контролю та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України.

Порушенням присяги є порушення державним службовцем зобов'язання сумлінно виконувати свої обов'язки, тобто несумлінне їх виконання.

Водночас, відповідно до п.21 Дисциплінарного статуту митної служби України порушення службової дисципліни - протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Таким чином, невиконання, або неналежне виконання посадовою особою митного органу своїх службових обов'язків є дисциплінарним порушенням, а несумлінне виконання обов'язків - порушенням Присяги. Різниця між цими складами правопорушень полягає в колі обов'язків (основні чи службові) та ставленні до них правопорушника (сумлінному чи несумлінному).

Обов'язками, несумлінне виконання яких є порушенням Присяги, є обов'язки, які зазначені в Законі України «Про державну службу», тобто основні (загальні) обов'язки державних службовців.

Отже, припинення державної служби з підстав порушення Присяги є заходом відповідальності за невиконання обов'язків державного службовця, визначених у ст.17 Закону України «Про державну службу». Водночас, у разі невиконання службових (посадових) обов'язків, до особи може бути застосовано такий захід дисциплінарного стягнення як звільнення з митних органів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що припинення перебування особи на державній службі внаслідок порушення Присяги державного службовця є публічно-правовою санкцією, що має наслідком не лише звільнення особи з займаної посади, але й обмежує право особи на доступ до державної служби в майбутньому. Відтак, звільнення особи з цієї підстави є більш суворим покаранням, аніж звільнення з митного органу за вчинення дисциплінарного правопорушення.

Відповідно до постанови Приморського районного суду м.Одеси від 20.11.2014 року по справі №1522/24395/12 (а.с.26-32) кримінальна справа №25 відносно позивача ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ст.27, ч.3 ст.364 КК України, була закрита судом за п.2 ч.1 ст.6 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину, що є обставиною, яка його реабілітує.

Вказана постанова суду набула законної сили 21.11.2014 року про що свідчить відповідний надпис (а.с.32), в зв'язку із чим, оцінка дій позивача в порядку кримінального судочинства вважається завершеною.

Таким чином, в порядку кримінального провадження протиправність дій позивача, які мали місце 14.08.2012 року та слугували підставою для внесення подання від 16.08.2012 року та видання оскаржуваного наказу ДМСУ від 16.08.2012 року №1682-к, не встановлена.

Статтею 23 Дисциплінарного статуту митної служби України передбачені види стягнень, які можуть бути застосовані за вчинення дисциплінарних правопорушень до посадових осіб митної служби, зокрема, звільнення з митного органу.

Порядок звільнення осіб з митних органів встановлений також вказаним Дисциплінарним статутом митної служби України, зокрема, пунктом 31 Дисциплінарного статуту встановлено, що з метою з'ясування всіх обставин вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення керівник митного органу має право призначити службове розслідування. Застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обов'язкове службове розслідування.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представником відповідачів обов'язкове службове розслідування з метою з'ясування всіх обставин вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення, керівником митного органу не призначалося.

Суд враховує, що припинення державної служби на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (порушення присяги) є крайнім заходом відповідальності державного службовця, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, а тому, якщо підставою для припинення державної служби є порушення посадовою особою митної служби службової дисципліни, неможливість застосування за таке порушення до посадової особи заходів дисциплінарного впливу аж до звільнення з митного органу, повинно бути мотивовано.

Обов'язковість такого мотивування обумовлена тим, що застосування заходів дисциплінарного впливу до посадових осіб митної служби України чітко урегульовано розділом 4 Дисциплінарного статуту митної служби України, який визначає види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, що має наслідком забезпечення належного захисту законних прав та інтересів працівників при вирішенні питань їх дисциплінарної відповідальності.

Проте відповідач в оскаржуваному наказі не навів мотивування неможливість застосування щодо позивача положень Дисциплінарного статуту митної служби України, що є порушенням порядку звільнення та підставою для поновлення державного службовця на службі.

Враховуючи те, що позивачем не вчинялось будь-яких діянь з порушення посадової інструкції, а якщо вони б й мали місце, то ці діяння є порушенням службової дисципліни, а не порушенням Присяги та порядок її звільнення в даному випадку регулюється Законом України «Про дисциплінарний статут митної служби України», який у випадку припинення перебування на державній службі передбачає обов'язкове проведення службового розслідування, проте останнє не проводилось, суд приходить до висновку, що відповідачами порушено порядок звільнення осіб з митних органів, визначений Законом України «Про дисциплінарний статут митної служби України», отже звільнення позивача в даному випадку є незаконним.

Саме на таке застосування норм матеріального права при вирішення справ щодо перевірки законності звільнення за порушення присяги державного службовця звертає увагу Верховний Суд України у своїй постанові від 09.07.2013 року по справі №21-217а13, яка згідно положень ст.244-2 КАС України є обов'язковою для застосування судами при розгляді аналогічних справ.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що підставою для видання оскаржуваного наказу слугували дії відповідача, які мали ознаку кримінального злочину про що ДМСУ було відомо з листа УСБУ в Одеській області від 14.08.2012 року, а тому, ДМСУ повинна була утриматись від миттєвого вирішення питання щодо звільнення позивача з займаної посади та з митних органів за порушення присяги, а вирішити питання про відсторонення у встановленому законом порядку працівника від здійснення функцій держави на час проведення досудового та судового слідства та остаточно вирішити питання про наявність підстав для звільнення особи з державної служби в митних органах України за п.8 ст.40 КЗпП тільки після набрання законної сили обвинувального вироку щодо неї.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку про те, що при винесенні спірного наказу Державної митної служби України від 16.08.2012 року № 1682-к в частині припинення перебування на державній службі в митних органах позивача, відповідач діяв у спосіб, що не передбачений Конституцією та законами України; необґрунтовано та без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача та мети, на досягнення якої спрямоване це рішення.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позивач достатньо та належно обґрунтував свої позовні вимоги. Його доводи про незаконне припинення перебування на державній службі, чим порушені його конституційні права та гарантії, повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому відповідач не надав суду доказів, які б підтвердили ту суттєву обставину, що позивачем були вчинені порушення службових обов'язків, які свідчать про порушення ним Присяги державного службовця.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки наказ Державіної митної служби України від 16.08.2012 року № 1682-к в частині припинення перебування на державній службі в митних органах позивача підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі, то йому необхідно виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи з розміру середньомісячної зарплати 3761,77 грн. (довідка Південною митниці від 25.03.2015 року №77 - а.с.139) , але не більше ніж за рік з дати звільнення, тобто за період з 16.08.2012 року по 16.08.2013 року та з урахуванням отримання позивачем за цей період часу державної допомоги по безробіттю згідно довідки Одеського міського центру зайнятості від 25.03.2015 року №909/14/03 (а.с.138) в розмірі 24792,21 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст.256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню, при цьому суд вважає, що постанову суду про поновлення позивача на попередній посаді необхідно зобов'язати виконати відповідача - Державну фіскальну службу України, до якої згідно Указу Президента України від 24.12.2012 року №726/2012, Указу Президента України від 18.03.2013 року №141/2013 та постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №160 перейшли функції Державної митної служби України - органу, який приймав рішення про звільнення позивача із займаної посади та який мав право вирішувати питання про його поновлення на цій посаді, в тому числі на підставі відповідного рішення суду.

Відповідно до зазначеної норми закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №2 митного посту "Іллічівськ" або аналогічну посаду в названому митному посту, з огляду на реорганізацію, що відбулася в структурі ДМС України, Міністерства доходів і зборів України та ДФС України та в частині зобов'язання відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць.

Питання поновлення позивачу строку звернення до суду вирішено ухвалою суду від 18.02.2015 року під час відкриття провадження по справі за мотивів наведених у цій ухвалі суду та представник відповідачів ні в письмових запереченнях проти позові ні в судовому засіданні не наполягав на застосуванні до заявлених позовних вимог наслідків, передбачених ст.100 КАС України.

Також, на підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163,256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати наказ Державної митної служби України №1682-к від 16.08.2012 року в частині припинення перебування на державній службі та в митних органах ОСОБА_1

Зобов'язати Державну фіскальну службу України (04655, м.Київ, Львівська площа 8) поновити ОСОБА_1 (65122, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1) на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №2 митного посту "Іллічівськ" або аналогічну посаду в названому митному посту, з огляду на реорганізацію, що відбулася в структурі ДМС України, Міністерства доходів і зборів України та ДФС України.

Зобов'язати Південну митницю (65078, м.Одеса, вул..Гайдара 21-А) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (65122, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дати звільнення 16.08.2012 року по 16.08.2013 року, виходячи з середньомісячної зарплати в розмірі 3761,77 грн. та фактично отриманої допомоги по безробіттю за період з листопада 2012 року по серпень 2013 року включно в розмірі 24792,21 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №2 митного посту "Іллічівськ" або аналогічну посаду в названому митному посту, з огляду на реорганізацію, що відбулася в структурі ДМС України, Міністерства доходів і зборів України та ДФС України та в частині зобов'язання Південної митниці виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Головуючий суддя Єфіменко К.С.

Судді: Андрухів В.В.

Стеценко О.О.