Справа № 2а-41/12
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 р. Справа № 94890/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Щерби С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про скасування (визнання нечинним) рішення Галицької міської ради від 29 грудня 2011 року, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 12.01.2012 року звернувся до суду із адміністративним позовом до Галицької міської ради і просить скасувати (визнати нечинним) рішення Галицької міської ради від 29 грудня 2011 року про відмову йому в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу міської ради площею 0,1007 гектара по АДРЕСА_1.

Позивач посилається на ті обставини, що рішенням Галицької міської ради від 17 серпня 2010 року йому надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу Галицької міської ради. В подальшому за результатами розгляду протесту прокурора району рішенням міської ради від 07 жовтня 2010 року було скасовано попереднє рішення про надання дозволу на виготовлення проекту. В зв'язку з цим він змушений був звернутися до суду в порядку адміністративного судочинства із вимогою визнання рішення міської ради від 07 жовтня 2010 року протиправним і судом було задоволено його позовні вимоги. Після набрання судовим рішенням законної сили, він замовив у проектній організації виготовлення проекту землеустрою, понісши відповідні матеріальні витрати. В ході виготовлення проекту: було складено акт вибору земельної ділянки, який підписаний посадовими особами Галицької міської ради і керівниками відповідних служб; отримано висновок комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, який також було погоджено посадовими особами Галицької міської ради.; схему розташування земельної ділянки; план зовнішніх меж; акти встановлення та узгодження меж і приймання - передачі межових знаків. Вказаний проект разом із документами він передав на затвердження міської ради, яка своїм рішенням від 29 грудня 2011 року відмовила у затвердженні проекту землеустрою. При цьому міська ради не врахувала попередні судові рішення, зокрема: рішення Галицького районного суду від 13 квітня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано - Франківської області від 15 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Галицької міської ради та постанову суду від 22 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької міської ради, якими було встановлено обставини, що мають значення для прийняття рішення і які не потребують повторного доказування у даній адміністративній справі. Так судом було встановлено, що ОСОБА_3 під час здійснення самочинного будівництва у 2008 році знищила межові знаки по АДРЕСА_1. Рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_3 було прийнято не повноважним органом , а також після прийняття цього рішення нею не було вчинено інших дій для набуття у визначеному законом порядку права користування земельною ділянкою. Також було встановлено, що міською радою було безпідставно скасовано своє рішення від 17 серпня 2008 року на підставі протесту прокурора, так як прокурор повинен був звернутися до суду з відповідним позовом , оскільки рішення органу місцевого самоврядування визнаються незаконними в судовому порядку. В судовому засіданні по розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 не було доведено, що на розгляді міської ради перебуває відповідна заява ОСОБА_3 про виділення їй земельної ділянки, тому ця обставина не могла бути перешкодою для затвердження проекту землеустрою.

Оскаржуваною постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Галицької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про скасування (визнання нечинним) рішення Галицької міської ради від 29 грудня 2011 року - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що змушений був звернутися до суду в порядку адміністративного судочинства із вимогою визнання рішення міської ради від 07 жовтня 2010 року протиправним і судом було задоволено його позовні вимоги. Після набрання судовим рішенням законної сили, він замовив у проектній організації виготовлення проекту землеустрою, понісши відповідні матеріальні витрати. В ході виготовлення проекту: було складено акт вибору земельної ділянки, який підписаний посадовими особами Галицької міської ради і керівниками відповідних служб; отримано висновок комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, який також було погоджено посадовими особами Галицької міської ради.; схему розташування земельної ділянки; план зовнішніх меж; акти встановлення та узгодження меж і приймання - передачі межових знаків. Вказаний проект разом із документами він передав на затвердження міської ради, яка своїм рішенням від 29 грудня 2011 року відмовила у затвердженні проекту землеустрою. При цьому міська ради не врахувала попередні судові рішення, зокрема: рішення Галицького районного суду від 13 квітня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано - Франківської області від 15 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Галицької міської ради та постанову суду від 22 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької міської ради, якими було встановлено обставини, що мають значення для прийняття рішення і які не потребують повторного доказування у даній адміністративній справі. Так судом було встановлено, що ОСОБА_3 під час здійснення самочинного будівництва у 2008 році знищила межові знаки по АДРЕСА_1. Рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_3 було прийнято не повноважним органом, а також після прийняття цього рішення нею не було вчинено інших дій для набуття у визначеному законом порядку права користування земельною ділянкою. Також було встановлено, що міською радою було безпідставно скасовано своє рішення від 17 серпня 2008 року на підставі протесту прокурора, так як прокурор повинен був звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки рішення органу місцевого самоврядування визнаються незаконними в судовому порядку. В судовому засіданні по розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 не було доведено, що на розгляді міської ради перебуває відповідна заява ОСОБА_3 про виділення їй земельної ділянки, тому ця обставина не могла бути перешкодою для затвердження проекту землеустрою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що суд вважає безпідставними посилання позивача на рішення Галицького районного суду від 13 квітня 2010 року та постанову Галицького районного суду від 22 липня 2011 року , як на підставу звільнення позивача від доказування, оскільки згідно ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлені обставини , а судами при постановленні вказаних рішень не визначалися правовідносини між позивачем та Галицькою міською радою щодо беззаперечного отримання позивачем у власність земельної ділянки. Крім цього, як було зазначено вище, частина фундаменту споруджена ОСОБА_3 на землях запасу міської ради, яка будь - яких претензій з приводу цього до ОСОБА_3 не пред'являє. Тобто Галицька міська рада, як суб'єкт владних повноважень і учасник публічно - правових відносин, діючи від імені і в інтересах територіальної громади м. Галича, прийняла рішення в межах своїх повноважень, з дотриманням положень ст. 2 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України , у відповідності до норм земельного законодавства та з дотриманням балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує акт органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки оспорюване рішення прийняте Галицькою міською радою без порушенням норм законодавства, в межах повноважень та з урахуванням наявності на земельній ділянці об'єкта (фундамента), спорудженого іншою особою і щодо якого не прийнято будь - якого рішення, суд не вбачає підстав для скасування рішення міської ради, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що рішенням Галицької міської ради позивачу було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення на замовлення позивача Галицьким районним відділом Івано-Франківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» було виготовлено проект землеустрою, який було подано на затвердження до Галицької міської ради і яка відмовила у його затвердженні. Вказані обставини підтверджуються: поясненням сторін та представників, рішеннями Галицької міської ради № 97 від 17 серпня 2010 року та від 29 грудня 2011 року; матеріалами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,1007 гектара по АДРЕСА_1.

Як убачається із матеріалів землеустрою і зокрема: пояснювальної записки, акта вибору та обстеження земельної ділянки від 01 грудня 2011 року, висновку комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою від 01 грудня 2011 року, земельна ділянка за вказаною адресою є вільною від будівель. Разом з тим, як зазначають сторони і третя особа , на земельній ділянці, яку мав намір отримати у власність позивач є фундамент. Тобто дані обстеження , викладені у вищевказаних актах , не відповідають фактичному стану земельної ділянки.

Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено одним із принципів здійснення місцевого самоврядування в Україні - принцип законності. Також згідно ст. 24 вказаного Закону України органи місцевого самоврядування діють лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України і законами України та керуються у своїй діяльності Конституцією та законами України актами Президента України, КМ України. Як вбачається із змісту ст. ст. 2, 4, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»місцеві ради, як представницькі органи територіальних громад, діють від імені та в інтересах відповідних територіальних громад.

Згідно із ст. ст. 12, 118 Земельного кодексу України до повноважень міських рад належить надання земельних ділянок у власність і користування в тому числі і на умовах оренди, тобто у платне володіння і користування для здійснення підприємницької чи іншої діяльності. Такі ж повноваження визначені і ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої до виключної компетенції міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин на пленарному засіданні ради.

В даному випадку суд вважає безпідставними посилання позивача на рішення Галицького районного суду від 13 квітня 2010 року, яким , на думку позивача встановлено обставини , які мають значення для вирішення даного публічно-правового спору, оскільки вказаним рішенням зобов'язано ОСОБА_3 знести тільки частину фундаменту, який знаходиться на належній ОСОБА_4 земельній ділянці, а решта фундаменту знаходиться на землях запасу міської ради , яка в свою чергу не пред'являла будь - яких вимог до ОСОБА_3 з приводу спорудження фундаменту і не зверталася з відповідними позовами.

Також суд вважає безпідставними посилання позивача на рішення Галицького районного суду від 13 квітня 2010 року та постанову Галицького районного суду від 22 липня 2011 року , як на підставу звільнення позивача від доказування, оскільки згідно ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлені обставини , а судами при постановленні вказаних рішень не визначалися правовідносини між позивачем та Галицькою міською радою щодо беззаперечного отримання позивачем у власність земельної ділянки. Крім цього, як було зазначено вище, частина фундаменту споруджена ОСОБА_3 на землях запасу міської ради , яка будь - яких претензій з приводу цього до ОСОБА_3 не пред'являє. Тобто Галицька міська рада , як суб'єкт владних повноважень і учасник публічно - правових відносин , діючи від імені і в інтересах територіальної громади м. Галича , прийняла рішення в межах своїх повноважень , з дотриманням положень ст. 2 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, у відповідності до норм земельного законодавства та з дотриманням балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує акт органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки оспорюване рішення прийняте Галицькою міською радою без порушенням норм законодавства , в межах повноважень та з урахуванням наявності на земельній ділянці об'єкта (фундамента) , спорудженого іншою особою і щодо якого не прийнято будь - якого рішення, суд не вбачає підстав для скасування рішення міської ради, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2012 року у справі № 2а-41/12 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар