Справа № 2а-4894/08/1570
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2015р. м. Київ К/9991/52563/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2008

та ухвалу Одеського апеляційного окружного адміністративного суду від 21.06.2011

у справі № 2-а-4894/08/1570

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бластлайн»

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси,

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2008, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2011, позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси від 19.12.2007 № /0, № /0, № /0; від 27.02.2008 № /1, № /1, № /1.

ДПІ у Київському районі м. Одеси подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

У запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Бластлайн» вказує на обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій та просить залишити оскаржувані рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у Київському районі м. Одеси проведено виїзну документальну планову перевірку ТОВ «Бластлайн» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 21.04.2005 по 30.09.2007, за результатами якої складено акт від 10.12.2007 № 2799/23-02/33508702/282. Актом перевірки зафіксовано порушення:

- п.п. 5.3.1, п.п. 5.3.2 ст. 5, п.п.8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, що полягало у тому, що позивач неправомірно включив до складу валових витрат витрати на поліпшення основних фондів, які перевищують 10 % вартості основних засобів підприємства на початок звітного періоду;

- п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, що полягало в порушенні порядку ведення податкового обліку приросту (убутку) балансової вартості товарів, у зв'язку з неврахуванням при визначенні приросту/убутку залишків товару вартості матеріальних ресурсів, які обліковуються на рахунку 23 «Виробництво»;

- п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, що полягало в неправомірному включенні до складу валових витрат витрат за операціями з придбання дизельного пального у ТОВ «Петрол», що не підтверджені належними первинними документами;

- п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що полягає у неправомірному включенні до складу податкового кредиту податку на додану вартість за операціями з придбання у ФОП ОСОБА_1 абразивного піску та у ТОВ «Петрол» дизельного пального, що не пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Зафіксовані в акті від 10.12.2007 № 2799/23-02/33508702/282 порушення Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі - Закону № 334/94-ВР) слугували підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 19.12.2007 № /0 податкового зобов'язання з податку на прибуток у загальній сумі 110798 грн., в т.ч. 73865 грн. основного платежу та 36933 грн. штрафних (фінансових) санкцій. За результатами адміністративного оскарження прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.02.2008 № /1.

Зафіксовані в акті від 10.12.2007 № 2799/23-02/33508702/282 порушення Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР слугували підставою:

для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 19.12.2007 № /0 податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 60016 грн., в т.ч. 40011 грн. основного платежу та 20005 грн. штрафних (фінансових) санкцій. За результатами адміністративного оскарження прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.02.2008 № /1;

для зменшення за податковим повідомленням-рішенням від 19.12.2007 № /0 бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в загальній сумі 1122 грн. та застосування штрафних (фінансових санкцій в сумі 561 грн. За результатами адміністративного оскарження прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.02.2008 № /1.

При перевірці правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, правової оцінки встановлених судами в оскаржуваних судових рішеннях обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Підпункт 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР передбачає, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпункт 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР забороняє включати до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів.

Разом з тим відповідно до п.п. 8.7.1. п. 8.7 ст. 8 Закону № 334/94 ВР платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

Відповідно до п.п. 8.1.2. п. 8.1 ст. 8 Закону № 334/94-ВР амортизації підлягають витрати, зокрема, на проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних видів.

Податковим органом судам попередніх інстанцій не надано доказів, крім акту перевірки, які б підтверджували факт проведення позивачем ремонту або поліпшення основних засобів та віднесення витрат з таких операцій до складу валових витрат.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач поніс витрати у зв'язку зі здійсненням технічного обслуговування основних засобів, що спрямовано на підтримання виробничих фондів підприємства у робочому стані. Такі витрати не пов'язані з підвищенням якісних та кількісних характеристик основних засобів, а спрямовані на підтримання цих характеристик на рівні, що відповідає їх первинному стану.

Врахувавши викладене та взявши до уваги той факт, що в акті перевірки не конкретизовано, на які саме поліпшення витрати були неправомірно віднесені позивачем до складу валових витрат, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про недоведеність податковим органом з боку позивача порушень вимог п.п. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 та п.п. 8.7.1. п. 8.7 ст. 8 Закону № 334/94 ВР.

Відповідно до п. 5.9 ст. 5 Закону № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Таким чином, платник податку зобов'язаний вести податковий облік приросту (убутку) балансової вартості тих запасів, які перебувають на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, та витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

Відповідно до п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 751/4044 (далі П(С)БО 9 «Запаси») запаси - активи, які:

утримуються для подальшого продажу за умов звичайної господарської діяльності;

перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва;

утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством.

Відповідно до п. 5 П(С)БО 9 «Запаси» запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство отримає в майбутньому економічні вигоди, пов'язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

Відповідно до п. 6 П(С)БО 9 «Запаси» для цілей бухгалтерського обліку запаси включають:

сировину, основні й допоміжні матеріали, комплектуючі вироби та інші матеріальні цінності, що призначені для виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг, обслуговування виробництва й адміністративних потреб;

незавершене виробництво у вигляді не закінчених обробкою і складанням деталей, вузлів, виробів та незакінчених технологічних процесів. Незавершене виробництво на підприємствах, що виконують роботи та надають послуги, складається з витрат на виконання незакінчених робіт (послуг), щодо яких підприємством ще не визнано доходу;

готову продукцію, що виготовлена на підприємстві, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом;

товари у вигляді матеріальних цінностей, що придбані (отримані) та утримуються підприємством з метою подальшого продажу;

малоцінні та швидкозношувані предмети, що використовуються протягом не більше одного року або нормального операційного циклу, якщо він більше одного року;

поточні біологічні активи, якщо вони оцінюються за цим Положенням (стандартом), а також сільськогосподарська продукція і продукція лісового господарства після її первісного визнання.

Судами попередніх інстанцій не встановлено обставин щодо наявності у позивача запасів на кінець звітного періоду (І півріччя 2006 року), що відповідають вищенаведеним ознакам, визначеним П(С)БО 9 «Запаси», та які не були б враховані при розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів.

Податковий орган в обґрунтування вчинення позивачем порушень п. 5.9 ст. 5 Закону № 334/94-ВР не конкретизує які саме позиції по рахунку 23 не були враховані позивачем при визначенні приросту/убутку залишків запасів.

Порядок визначення сум податку, що підлягають віднесенню до податкового кредиту, відшкодуванню з Державного бюджету України, регламентований п. 7.4, п. 7.5, п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, а порядок формування платником податку на прибуток валових витрат - положеннями ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР та п.п. 7.2, 7.4, 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, яких платник податків зобов'язаний дотримуватися.

За умови реального здійснення платником податків (покупцем) господарських операцій з придбання товару (робіт, послуг), які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм закону при формуванні валових витрат та податкового кредиту, підстави для позбавлення його права на валові витрати та зазначений кредит і бюджетне відшкодування відповідно відсутні.

Судами попередніх інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення вимог наведених норм законодавства.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичне здійснення операцій з придбання позивачем дизельного пального у ТОВ «Петрол» та абразивного піску у ФОП ОСОБА_1 підтверджено первинними документами (податковими та видатковими накладними, рахунками-фактури, банківськими виписками із особового рахунку тощо), обов'язковість складення та зберігання яких передбачена правилами податкового та бухгалтерського обліку.

Враховуючи встановлені судами обставини щодо здійснення позивачем діяльності з будівництва та ремонту суден, а також з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих доводів відповідача, які б спростовували факт придбання у ТОВ «Петрол» та у ФОП ОСОБА_1 дизельного пального та абразивного піску з метою використання в господарській діяльності, суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими висновки податкового органу про віднесення до складу валових витрат та податкового кредиту витрат та податку на додану вартість відповідно за операціями, здійсненими поза межами господарської діяльності.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, які встановлюють обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, встановлені судами попередніх інстанцій обставини, а також з огляду на межі перегляду касаційної скарги судом касаційної інстанції, встановлені ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про безпідставне зменшення позивачеві бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2008 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою про перегляд даної ухвали, поданою у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І.Цвіркун