Справа № 826/20442/13-а
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2015р. м. Київ К/800/31767/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними

інвестиціями «АВТ Баварія»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.01.2014

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014

у справі № 826/20442/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними

інвестиціями «АВТ Баварія»

до Міжрегіонального головного управління Міндоходів -

Центрального офісу з обслуговування великих платників

податків

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.01.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014, у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "АВТ Баварія" (надалі - ТОВ «АВТ Баварія») відмовлено.

Приймаючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку щодо законності та обґрунтованості оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.01.20143 і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач надав письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначив, зокрема, що позивачем відповідну суму за оренду земельної ділянки не сплачено, а тому оскаржене податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині виконання п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України за період з 01.01.2011 по 31.12.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, що призвело до заниження грошового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної форми власності за період з 01.01.2011 по 31.12.2011 на загальну суму 97905,23 грн.

На підставі акта перевірки від 25.10.2013 року №1290/42-30/23730020 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.11.2013 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача з орендної плати за землю на 87025,99 грн. за основним платежем та на 10879,24 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та Київською міською державною адміністрацією укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 16.01.1998, згідно умов якого орендодавець надає, а ТОВ «АВТ Баварія» приймає в тимчасове користування земельну ділянку згідно з планом землекористування. Згідно з умовами вказаного договору плата за землю вноситься землекористувачем відповідно до закону «Про плату за землю» у вигляді орендної плати у розмірі 2% від грошової оцінки. Пунктом 4 зазначего Договору, встановлено, що розмір орендної плати може бути змінено відповідно до змін нормативних актів, що його регламентують.

Також, згідно Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20.11.1997 № 1885 між АК «Росток» і ТОВ «АВТ Баварія» та Київською міською державною адміністрацією 16.01.1998 укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею (в тому числі на умовах оренди), розташованою на бульварі Івана Лепсе, 4 (кадастровий номер 69:052:009). Відповідно до умов зазначеного договору, плата за землю вноситься землекористувачем згідно до закону «Про плату за землю» у вигляді орендної плати у розмірі 2% від грошової оцінки.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачем у податковій декларації з плати за землю від 25.01.2011 нараховано за 2011 рік орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності в розмірі 2% від грошової оцінки земельних ділянок у сумі 174095,40 грн.

Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Починаючи з 01.01.2011, законодавець систематизував правила адміністрування земельного податку та орендної плати за землю, як обов'язкового платежу, в розділі ХІІІ Податкового кодексу України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп.14.1.136 п. 14.1 ст. 14 даного Кодексу).

Пунктом 288.1 ст. 288 Податкового кодексу визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до норм Податкового кодексу України, річна сума платежу, що підлягає перерахуванню до бюджету суб'єктами господарювання, які орендують земельні ділянки державної і комунальної власності, визначається відповідно до умов договору, але з урахуванням вимог пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, тобто, не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу.

Таким чином, річна сума платежу орендної плати за землю не може бути меншою розміру, визначеного пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, а саме - трикратного розміру земельного податку.

Оскільки плату за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено Верховною Радою України до загальнодержавних податків і зборів згідно переліку статті 9 Податкового кодексу України, логічним завершенням аналізу наведених правових норм є висновок про те, що розмір орендної плати за вказані ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами. Починаючи з 01.01.2011, на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.

Тобто, з 01.01.2011 мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, становить 3 % від їх грошової оцінки.

Зважаючи на законодавче закріплення мінімального та максимального розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що після набрання чинності Податковим кодексом України позивач мав самостійно перерахувати величину орендної плати на поточний 2011 рік з урахуванням обмежень, визначених пп. 288.5.1 та пп. 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.12.2014 у справі № 21-274а14. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що з набранням чинностi Податковим кодексом України рiчний розмiр орендної плати за земельнi дiлянки державної та комунальної власностi, який пiдлягає перерахуванню до бюджету, має вiдповiдати вимогам пiдпункту 288.5.1 пункту 288.5 статтi 288 цього Кодексу та є пiдставою для перегляду встановленого розмiру орендної плати. При цьому, виходячи iз принципу прiоритетностi норм Податкового кодексу України над нормами iнших актiв у разi їх суперечностi, який закрiплений у пунктi 5.2 статтi 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору вiдповiдних змiн розмiр орендної плати в будь-якому разi не може бути меншим, нiж встановлений пiдпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статтi 288 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність факту порушення позивачем податкового законодавства та про правомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.01.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014 у справі № 826/20442/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна