Справа № 815/5313/14
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/5313/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача Афанасиївої Н.В., представників відповідача Дімова В.О. та П`ятниченка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гросленд» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гросленд» (далі - ТОВ «Гросленд») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 вересня 2014 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 22.07.2014 року по 18.08.2014 року фахівцями ГУ Міндоходів в Одеській області та ДПІ у Малиновському районі м. Одеси було проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Гросленд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складно Акт від 26.08.2014 року №000105/15-32-22-05/34443746. Перевіркою встановлено порушення: пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.10.5 п.138.10 ст. 138, пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153, п. 138.4 ст. 138, п. 138.8 ст. 138, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток у сумі - 3 677 076 грн., у т.ч. 2013 - 3 677 076 грн.; п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у сумі - 3 242 867 грн., у т.ч. січень 2013 - 318 801 грн., лютий 2013 - 303 035 грн., березень 2013 - 353 421 грн., квітень 2013 - 497 007 грн., травень 2013 - 269130 грн., червень 2013 - 246 158 грн., липень 2013 - 168 103 грн., серпень 2013 - 210 902 грн., вересень 2013 - 312 929 грн., жовтень 2013 - 260 245 грн., листопад 2013 - 207 426 грн., грудень 2013 - 95 710 грн.

10 вересня 2014 року на підставі Акту від 26.08.2014 року №000105/15-32-22-05/34443746 ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 5 515 614,00 грн., із них за основним платежем - 3 677 076 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 838 538 грн.

Також, 10 вересня 2014 року на підставі Акту від 26.08.2014 року №000105/15-32-22-05/34443746 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 4 864 301 грн., із них за основним платежем - 3 242 867 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 621 434 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями податкового органу позивач зазначив, що ним не було порушено пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2, п. 138.4, пп. 138.10.4, пп. 138.10.5 ст. 138, п. 153.1.3 ст. 153, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України.

З урахуванням зазначеного позивач просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.09.2014 року № та №.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року адміністративний позов ТОВ «Гросленд» задоволений повністю. Скасовані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 10.09.2014 року № та №.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Державна податкова інспекція у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову товариства відмовити в повному обсязі.

Позивач надав апеляційному суду заперечення на апеляційну скаргу, у якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року - без змін

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника позивача Афанасиївої Н.В., представників відповідача Дімова В.О. та П`ятниченка А.О., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 22.07.2014 року по 18.08.2014 року фахівцями ГУ Міндоходів в Одеській області та ДПІ в Малиновському районі м. Одеси було проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Гросленд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складно Акт від 26.08.2014 року №000105/15-32-22-05/34443746.

Згідно вказаного Акту перевіркою встановлено порушення:

- пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153, п. 138.4 ст. 138, п. 138.8 ст. 138, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток у сумі - 3 677 076 грн., у т.ч. 2013 р. - 3 677 076 грн.;

- п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у сумі - 3 242 867 грн., у т.ч. січень 2013 - 318 801 грн., лютий 2013 - 303 035 грн., березень 2013 - 353 421 грн., квітень 2013 - 497007 грн., травень 2013 - 269 130 грн., червень 2013 - 246 158 грн., липень 2013 - 168 103 грн., серпень 2013 - 210 902 грн., вересень 2013 - 312 929 грн., жовтень 2013 - 260 245 грн., листопад 2013 - 207 426 грн., грудень 2013 - 95 710 грн.

10 вересня 2014 року на підставі Акту від 26.08.2014 року №000105/15-32-22-05/34443746 ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 5 515 614 грн., із них за основним платежем - 3 677 076 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 1 838 538 грн.

Також, 10 вересня 2014 року на підставі вказаного Акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 4 864 301 грн., із них за основним платежем - 3 242 867 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 1 621 434 грн.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача в Акті перевірки від 26.08.2014 року №000105/15-32-22-05/34443746 про порушення TOB «Гросленд» пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153, п. 138.4 ст. 138, п. 138.8 ст. 138, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованими та протиправними.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Так, в п. 3.1. Акту зазначено про те, що на порушення пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України TOB «Гросленд» не включено до складу інших доходів підприємства вартість частини комунальних та експлуатаційних послуг на суму 2 515 292 грн., які, на думку податкових інспекторів, отримані підприємством безоплатно протягом січня-квітня 2013 року.

Проте, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначену на рівні не нижче звичайної ціни.

Згідно пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Як вбачається з п. 3.1.1 Акту перевірки, податковий орган вважає безоплатно отриманими послугами суму перевищення доходу, отриманого TOB «Гросленд» від суборендарів нежитлових приміщень, розташованих в громадсько-торгівельному центрі «Аркадія» по вул. Дніпровська набережна, 33 в м. Києві, як відшкодування комунальних та експлуатаційних послуг за період січень-квітень 2013 року над сумою коштів, сплачених власнику об'єкта нерухомості на відшкодування комунальних та експлуатаційних послуг за цей же період.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з таким висновком податкового органу, оскільки ним не було прийнято до уваги, що відповідно до умов укладених договорів суборенди №4714-КО від 05.08.2013 року, №465-КО від 30.04.2013 року та №419-КО від 10.01.2013 року відшкодування комунальних послуг, до яких входять: витрати на опалення, електроенергію, газ, інші енергоносії, воду, водовідведення, приймання стічних вод, вивезення побутових відходів та інші комунальні послуги; та експлуатаційних послуг, до яких входять: витрати на охорону громадського порядку в будівлі, прибирання площ загального користування будівлі, технічних та допоміжних приміщень в ній, її фасадів та прилеглої території, забезпечення санітарної, епідеміологічної, протипожежної безпеки, обслуговування паркувальних місць, обслуговування та ремонт інженерних систем та мереж будівлі - здійснюється суборендарями на підставі окремих рахунків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в періоді, що перевірявся, вартість комунальних послуг, відшкодованих суборендарями, повністю відповідає фактичним документально підтвердженим витратам на такі послуги, що підтверджується порівнянням відповідних розшифровок видатків, наданих власником об'єкту нерухомості, та даними бухгалтерського обліку по рахунку 361 за відповідні періоди. (Т. 1 а.с. 116-127).

Таким чином, сума 2 515 292 грн. фактично є перевищенням доходу підприємства від відшкодування суборендарями експлуатаційних послуг над видатками підприємства на оплату цих послуг, які сплачені власнику об'єкта нерухомості. Вказана сума включена до складу інших доходів підприємства в періоді, що перевірявся, та з неї сплачено податок на прибуток підприємства, що не заперечується відповідачем. Повторне ж включення тієї ж самої суми до складу доходів підприємства, але вже в якості вартості «безкоштовно отриманих послуг», призведе до подвійного оподаткування тієї ж самої суми доходу.

Окрім того, сума 2 515 292 грн., яку відповідач вважає вартістю безкоштовно отриманих позивачем послуг, не відповідає жодному з встановлених пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України критеріїв поняття «безоплатно надані товари, роботи, послуги».

Разом з тим, слід враховувати, що відповідачем в порушення п. 6 Порядку оформлення результатів перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року №984, зареєстрованого в Міністерства юстиції України 12.01.2011 року за №34/18772, не викладено в акті перевірки, які саме комунально-експлуатаційні послуги отримані позивачем безоплатно та від яких постачальників, якими саме первинними бухгалтерськими документами підтверджується факт надання таких послуг, яким підприємствами виконані роботи, надані послуги без висування компенсації їх вартості, чи укладались TOB «Гросленд» договори дарування, інші договори, якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості отриманих товарів (послуг).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність повторного включення TOB «Гросленд» до складу інших доходів підприємства в якості безкоштовно отриманих послуг раніше оподаткованого доходу підприємства від надання експлуатаційних послуг в сумі 2 515 292 грн..

Вирішуючи питання про правомірність висновку, викладеного в п. 3.1.2 Акту від 26.08.2014 року №000105/15-32-22-05/34443746 про порушення позивачем п. 138.10.5 ст. 138, п. 153.1.3 ст. 153 Податкового кодексу України - включення до складу витрат платника податку відсотків в сумі 623 399 грн., нарахованих за кредитним договором №АС2012-00001 від 04.01.2012 року, укладеним з ПАТ «Акціонерний Банк «Південний», суд першої інстанції правильно зазначив наступне.

Предметом зазначеного кредитного договору є надання Позичальнику кредиту в сумі 36 480 000 доларів США з терміном повернення до 30 грудня 2019 року. Цільове призначення кредиту: оплата згідно контракту №128/13-BR від 26.12.2011 року.

Вказані витрати в сумі 623 399 грн. виключені відповідачем зі складу витрат платника податку в зв'язку з тим, що, на думку податкового органу, зазначена сума кредитних коштів використана TOB «Гросленд» на операції, які не спрямовані на отримання доходу (не пов'язані з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг у перевіряємому періоді), а саме: на повернення коштів по контракту №128/13 -BR від 26.12.2011 року, укладеного з UKRAINIAN FOOD MARKET LLP.

Задовольняючи адміністративний позов TOB «Гросленд» в цій частині суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.10.5 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, вірним є твердження суду першої інстанції про те, що для цілей оподаткування кваліфікуючою ознакою господарської діяльності є її спрямованість на отримання доходу, що, в свою чергу, передбачає наявність у платника відповідної мотивації при вступі у господарські правовідносини з іншими суб'єктами господарювання. При цьому, доход платника у розумінні наведеної норми не обмежуються виключно одержанням прибутку у вигляді приросту активів, а включає й будь-який інший економічний ефект. Наведене обумовлює необхідність оцінки обґрунтованості податкової вигоди платника з урахуванням наявності ділової мети у діях платника на підставі аналізу перспективи отримання прибутку та об'єктивного встановлення розумної можливості позитивних змін економічного стану платника.

Крім того, законодавцем не передбачено обов'язковості отримання доходу від кожної окремої операції. Конкретна господарська операція може не мати всіх ознак господарської діяльності та її не можна розглядати окремо від інших операцій.

З матеріалів справи вбачається, що господарська діяльність TOB «Гросленд» в частині, пов'язаній з отриманням та використанням кредитних коштів за договором №АС2012-00001 від 04.01.2012 року включала наступні етапи:

1) укладено контракт №128/13-BR від 26.12.2011 року між TOB «Гросленд» (Комісіонер) та UKRAINIAN FOOD MARKET LLP (Комітент), відповідно до умов якого Комісіонер зобов'язався в інтересах за дорученням та за рахунок Комітента від свого імені укласти ряд угод на купівлю товару (соняшникової олії), а Комітент зобов'язався прийняти такий Товар та виплатити Комісіонеру комісійну винагороду;

2) 29.12.2011 року Комітентом UKRAINIAN FOOD MARKET LLP відповідно до умов Контракту перераховано на банківський рахунок позивача грошові кошти в сумі 37 000 000 доларів США на придбання товару;

3) отримані грошові кошти використані на придбання права вимоги за наступними договорами: за договором від 27.12.2011 року про відступлення права вимоги по кредитному договору №АС210-00258 від 15.12.2010 року з ПАТ АБ «Південний» та ДП «НІК@СО» (боржник) сплачено 2 399 855,39 дол. США та отримано право вимоги суми заборгованості, яка складає 5 304 269,44 дол. США та повинна бути погашена до 30 грудня 2019 року; за договором від 27.12.2011 року про відступлення права вимоги по кредитному договору №АС210-00256 від 15.12.2010 року з ПАТ АБ «Південний» та ДП «НІК@СО» (боржник) сплачено 22 830 548,71 дол. США та отримано право вимоги суми заборгованості, яка складає 50 461 116,25 дол. США та повинна бути погашена до 30 грудня 2019 року; за договором від 27.12.2011 року про відступлення права вимоги по кредитному договору №АС210-00255 від 15.12.2010 року з ПАТ АБ «Південний» та TOB «САВВА» (боржник) сплачено 11 249 595,90 дол. США та отримано право вимоги суми заборгованості, яка складає 24 864 368,08 дол. США та повинна бути погашена до 30 грудня 2019 року;

4) Додатковою угодою від 03.01.2012 року на вимогу Комітента UKRAINIAN FOOD MARKET LLP розірвано контракт №128/13-BR від 26.12.2011 p.;

5) укладено кредитний договір №АС2012-00001 від 04.01.2012 року з ПАТ АБ «Південний» на суму 36 480 000 доларів США з метою повернення грошових коштів Комітенту UKRAINIAN FOOD MARKET LLP відповідно до умов Додаткової угоди про розірвання контракту №128/13-BR від 26.12.2011 p.;

6) 04.01.2012 року повернено грошові кошти Комітенту UKRAINIAN FOOD MARKET LLP.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність в діях позивача ділової мети та їх спрямованості на отримання прибутку в майбутньому від погашення боржниками сум заборгованості, які більш ніж вдвічі перевищують витрати TOB «Гросленд» на придбання у банківської установи права вимоги за кредитними договорами.

Також, суд першої інстанції вірно підкреслив, що додатковим економічним ефектом отримання суми кредиту для погашення заборгованості перед Комітентом UKRAINIAN FOOD MARKET LLP є уникнення нарахування та сплати пені, передбаченої п. 6.2 Контракту №128/13-BR від 26.12.2011 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність та необґрунтованість виключення відповідачем відсотків у сумі 623 399 грн., нарахованих за кредитним договором №АС2012-00001 від 04.01.2012 року, укладеним з ПАТ АБ «Південний», зі складу інших витрат TOB «Гросленд»

Також в п. 3.1.2 Акту перевірки контролюючим органом зроблено висновок про порушення TOB «Гросленд» п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, яке полягає у тому, що позивачем не включено до складу формування доходів вартості послуг оренди у сумі 15 937 080 грн., в зв'язку з чим такі витрати не враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. Дане порушення, на думку відповідача, призвело до завищення витрат у сумі 15 937 080 грн.

Вказані висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що позивачем в Декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік від 20.06.2014 № витрати на операції оренди/лізингу, отримані від TOB «Грівлад», включені до складу інших витрат (Додаток IB, p.06.4.21) і в подальшому відображено у р. 06.4 «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» без формування собівартості придбаних та в подальшому проданих послуг, чим порушено вимоги порядку ведення бухгалтерського обліку (ПБО 16 затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318) та Наказом МДЗУ 30 грудня 2013 року №872 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства».

Вирішуючи питання правомірності такого висновку податкового органу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що положеннями п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 Податкового кодексу України, дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає, зокрема, дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо).

За правилами п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, положеннями податкового законодавства не визначено обов'язку платника податку збільшувати в податковій звітності за звітний період показники доходу від реалізації товарів (послуг) до рівня показників собівартості придбаних та реалізованих товарів (послуг) за такий період.

Згідно ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Як зазначалося вище, чинним податковим законодавством не передбачено обов'язковості отримання доходу від кожної окремої операції. Конкретна господарська операція може не мати всіх ознак господарської діяльності та її не можна розглядати окремо від інших операцій суб'єкта господарювання.

Судами 1-ї та 2-ї інстанцій встановлено, що в господарській діяльності TOB «Гросленд», пов'язаній з наданням в оренду та експлуатацією власного та орендованого нерухомого майна, використовуються не лише приміщення громадсько-торгівельного центру «Аркадія» по вул. Борщагівській, 154-а в м. Києві. В цілому господарська діяльність TOB «Гросленд» є прибутковою, що було задекларовано при складанні Декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, та сплачено до бюджету податок в сумі 38 206 грн.

Згідно довідки від головного бухгалтера позивача від 30.03.2015 р. №7, надано представником позивача апеляційному суду, згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «Гросленд» за 2013 рік сплачено до бюджету податків, зборів та обов'язкових платежів на загальну суму 1 528 361,71 грн., у тому числі: авансовий внесок по податку на прибуток в сумі 726 760,34 грн., ПДВ в сумі 287 926 грн., ЕСВ в розмірі 359 272,05 грн., орендна плата за землю - 154 403,32 грн.

Крім того, слід враховувати, що не всі приміщення, орендовані на підставі договорів оренди, укладених з TOB «Грівлад», використовуються позивачем з метою подальшого надання в суборенду фізичним особам-підприємцям та юридичним особам. Частина орендованих приміщень використовується позивачем для розміщення власного персоналу (працівників), у зв'язку з чим не може бути переданою в суборенду іншим особам. Використання позивачем частини орендованих приміщень для розміщення власного персоналу не можна вважати таким, що не пов'язане з господарською діяльністю підприємства.

Аналіз положень Податкового кодексу України, які врегульовують порядок визначення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, зокрема, п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України не дає підстави для висновку, що до витрат платника податку не включаються витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (в тому числі - орендна плата), якщо у певних звітних періодах такі витрати перевищують суму доходу платника податку від використання саме цього об'єкту основних фондів. Ознаки не пов'язаності таких витрат з провадженням підприємством господарської діяльності, наведені в пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, зазначені суми витрат не містять.

Таким чином, висновок контролюючого органу про завищення витрат TOB «Гросленд», пов'язаних зі сплатою орендної плати на користь TOB «Грівлад» в сумі 15 937 080 грн., є необґрунтованим, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Викладені вище висновки суду стосуються й безпідставності виключення відповідачем з податкового кредиту підприємства суми податку на додану вартість 3 187 416 грн., сплаченої орендодавцю TOB «Грівлад» у складі орендної плати за період січень - грудень 2013 року, яка, на думку контролюючого органу, не використана в подальшому в оподатковуваних операціях з податку на додану вартість.

Так, відповідно до пп. «а» п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Також, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплачені в зв'язку з придбанням (виготовленням) товарів/послуг та необоротних активів, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування (п. 198.5. ст. 198 Податкового кодексу України). Перелік таких операцій викладено в ст. ст. 196, 197 Податкового кодексу України.

З вищенаведених норм податкового законодавства випливає, що витрати, пов'язані з формуванням податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім цього, вони мають бути непов'язаними з операціями, визначеними в ст. ст. 196, 197 Податкового кодексу України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що суми ПДВ, сплачені на користь TOB «Грівлад» у складі орендної плати за період, що перевірявся, підтверджені належним чином оформленими та зареєстрованими податковими накладними, що податковим органом не заперечується. Також відповідачем не заперечується й реальність здійснення зазначеної господарської операції.

Єдиною причиною для виключення зазначеної суми з податкового кредиту підприємства контролюючий орган зазначив перевищення вартості послуг оренди, отриманих від TOB «Грівлад» протягом 2013 року, над сумою доходу від здачі того ж самого об'єкта нерухомості в суборенду.

Однак, як вже було зазначено вище, не всі приміщення, орендовані на підставі договорів оренди, укладених з TOB «Грівлад», використовуються позивачем з метою подальшого надання в суборенду фізичним особам-підприємцям та юридичним особам. Частина зазначених приміщень використовується для розміщення персоналу (працівників) TOB «Гросленд», що також є використанням цих приміщень у господарській діяльності підприємства.

Крім того, як вбачається з листа TOB «Грівлад» №29/08 від 28.08.2014 року, всі суми ПДВ, отримані від TOB «Гросленд» у складі орендної плати протягом січня-грудня 2013 року, включені до складу податкових зобов'язань TOB «Грівлад» при складанні податкових декларацій з ПДВ за відповідні періоди, що відповідачем не заперечувалося.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність виключення відповідачем зі складу податкового кредиту TOB «Гросленд» суми ПДВ 3 187 416 грн., сплаченої в зв'язку з оплатою TOB «Грівлад» орендної плати за період січень - грудень 2013 року.

Також, в п. 3.1.2 Акту №000105/15-32-22-05/34443746 від 26.08.2014 року відповідач зазначив, що в порушення п. 138.2, пп. 138.10.4 ст. 138 Податкового кодексу України TOB «Гросленд» включено до складу інших витрат платника податків вартість представницьких послуг, отриманих від TOB «Коллієрз Інтернешнл» відповідно до договору на надання послуг №б/н від 02.10.2013 року в сумі 277 257,19 грн., оскільки, на думку відповідача, укладання та виконання вказаного договору не пов'язано з господарською діяльністю підприємства.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що одним з основних видів діяльності TOB «Гросленд» є надання в оренду та експлуатація власного та орендованого нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень громадсько-торгівельних центрів «Аркадія», розташованих в м. Києві по вул. Борщагівській, 154а та по вул. Дніпровська набережна, 33.

Вказані об'єкти використовуються підприємством на підставі наступних договорів: договору оренди №2604 від 06.03.2012 року, укладеного з TOB «ГРІВЛАД» (орендовані приміщення площею 8704, 4 кв.м. по вул. Борщагівській, 154а в м. Києві); договору оренди б/н від 28.06.2012 року, укладеного з TOB «ГРІВЛАД» (орендовані приміщення площею 17415,7 кв.м. по вул. Борщагівській, 154а в м. Києві); договору оренди №2603 від 06.03.2012 року, укладеного з TOB «ВІНСТЕР» (орендована частина будівлі площею 9991,20 кв.м. по вул. Дніпровській набережній, 33 в м. Києві); договору оренди б/н від 28.06.2012 року, укладеного з TOB «ВІНСТЕР» (орендовані приміщення площею 22255,40 кв.м. по вул. Дніпровській набережній, 33 в м. Києві).

Доводи позивача про важливість залучення і розміщення в структурі торгівельних центрів крупних орендарів, які привертають основний потік відвідувачів в торговий центр, так званих «якірних орендарів», і ці потоки покупців можуть бути цікаві іншим орендарям настільки, що вони готові платити досить високу орендну плату, щоб знаходитись поряд з таким орендарем є обґрунтованими, тому колегія суддів вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що саме для залучення такого «якірного орендаря» - Ювелірної компанії «Золотой Век», і був укладений договір про надання послуг від 01.10.2013 року з професійною консалтинговою компанією TOB «Коллієрз Інтернешнл» (Т. 1 а.с. 165).

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що в результаті проведеної роботи спеціалістами консалтингової компанії TOB «Коллієрз Інтернешнл» позивачем було укладено два договори суборенди приміщень з орендарями, які представляють продукцію торгівельної марки «Ювелірна компанія «Золотой Век», а саме: договір суборенди №406-КБ від 07.10.2013 року з ФОП ОСОБА_5, на підставі якого передано в суборенду приміщення площею 225 кв.м. в будівлі Громадсько-торгівельного центру «Аркадія» по вул. Борщагівській, 154а в м. Києві; договір суборенди №478-КО від 07.10.2013 року з ФОП ОСОБА_4, на підставі якого передано в суборенду приміщення площею 142,50 кв.м. в будівлі Громадсько-торгівельного центру «Аркадія» по вул. Дніпровській набережній, 33 в м. Києві.(Т. 1 а.с. 167-185).

Факт виконання умов договору про надання послуг від 01.10.2013 року між позивачем і TOB «Коллієрз Інтернешнл» підтверджується актом виконаних робіт від 21.11.2013 року, а також листом орендаря ФОП ОСОБА_5 від 21.11.2013 року та листом орендаря ФОП ОСОБА_4 від 22.11.2013 року, які підтвердили участь TOB «Коллієрз Інтернешнл» у переговорах з укладання договорів суборенди.(Т. 1 а.с. 166, 186, 187).

Відповідно до пп. «г» п. 138.10.2 ст. 138 Податкового кодексу України, до інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності.

Судами 1-ї та 2-ї інстанції враховано, що від господарської операції, проведеної з TOB «Коллієрз Інтернешнл», TOB «Гросленд» отримало реальний економічний ефекту у вигляді укладання зазначених вище договорів суборенди з «якірним орендарем», що підвищує привабливість торгівельних центрів для відвідувачів та інших орендарів, а також у вигляді додаткового прибутку від орендної плати, яка надходить від вказаних орендарів.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність виключення контролюючим органом зі складу інших витрат підприємства вартості послуг, отриманих позивачем від TOB «Коллієрз Інтернешнл» в сумі 277 257,19 грн..

Як наслідок, виключення відповідачем із податкового кредиту TOB «Гросленд» суми податку на додану вартість 55 451 грн., сплаченої у зв'язку з оплатою послуг TOB «Коллієрз Інтернешнл», також є необґрунтованим.

Сума ПДВ, сплаченого у зв'язку з придбанням послуг у TOB «Коллієрз Інтернешнл», підтверджена податковою накладною №372 від 21.11.2013 року, яка належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (Т. 1 а.с. 189).

Безпосередній зв'язок проведеної господарської операції (отриманих послуг) з господарською діяльністю TOB «Гросленд» описаний судом вище, реальність зазначеної операції відповідачем не заперечується. Крім цього, TOB «Колієрз Інтернешнл» включило суму ПДВ, отриманого внаслідок проведеної господарської операції, до податкових зобов'язань відповідного податкового періоду, що підтверджується листом TOB «Колієрз Інтернешнл» від 22.08.2014 року №342, і даний факт також не заперечувався відповідачем (Т. 1 а.с. 188).

За таких обставин, TOB «Гросленд» дотримані всі умови, передбачені чинним законодавством для формування податкового кредиту за період, що перевірявся.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який зазначив про необґрунтованість висновків відповідача в Акті перевірки від 26.08.2014 року №000105/15-32-22-05/34443746 про порушення TOB «Гросленд» пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153, п. 138.4 ст. 138, п. 138.8 ст. 138, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, а тому податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 10 вересня 2014 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «Гросленд».

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено суду правомірність та обґрунтованість оскаржуваних повідомлень-рішень від 10 вересня 2014 року № та №, при тому, що позивач довів суду відсутність порушень податкового законодавства, зазначених у висновках Акта від 26.08.2014 року №000105/15-32-22-05/34443746.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов