Справа № 826/19401/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська телерадіокомпанія»

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про

визнання незаконною та скасування вимоги від 03.11.2014 року № Ю-9676-25, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморська телерадіокомпанія» (надалі – ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» або позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі – ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві або відповідач) про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2014 року № Ю-9676-25 в сумі 151 788,90 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.01.2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 09.02.2015 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2014 року № Ю-9676-25, виставленої ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, оскільки ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія», у відповідності до вимог чинного законодавства, протягом всього періоду господарської діяльності на території Автономної Республіки Крим своєчасно здійснювало сплату сум єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування та подавало відповідну звітність. Крім того, на переконання позивача, повноваженнями на стягнення недоїмки по єдиному внеску наділені виключно Пенсійний фонд України та його територіальні органи, а спірна вимога від 03.11.2014 року № Ю-9676-25 прийнята всупереч положень Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України».

У судове засідання 09.02.2015 року з’явилися представники сторін.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено про правомірність оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2014 року № Ю-9676-25 із зазначенням того, що сума недоїмки по сплаті єдиного внеску в розмірі 151 788,90 грн. утворилася за рахунок несплати позивачем задекларованих до сплати сум єдиного внеску за місяці січень – березень 2014 року (всього 87 924,37 грн., в тому числі за січень 2014 року – 33 720,68 грн., за лютий 2014 року – 27 318,72 грн., за березень 2014 року – 26 884,97 грн.) та застосованих на підставі даних картки особового рахунку штрафів і пені за несвоєчасну сплату цього внеску всього в сумі 63 864,53 грн.

Суд у судовому засіданні 09.02.2015 року на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» надійшла вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2014 року № Ю-9676-25 (далі – Вимога від 03.11.2014 року), згідно якої станом на 31.10.2014 року за вказаним платником обраховується недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування в сумі 151 788,90 грн.

Вважаючи дану Вимогу необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (надалі – Закон № 2464-VI).

Відповідно до визначення, закріпленого у ст. 1 Закону № 2464-VI, «єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі – єдиний внесок) є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно абз. 1 – 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

При цьому, у силу приписів норм ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування – Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За даними оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати та єдиного внеску Міндоходів та його територіальними органами в автоматичному режимі формуються звітність і зведена інформація про нарахування та надходження податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати, єдиного внеску, податковий борг, недоїмку із сплати єдиного внеску, відшкодування податку на додану вартість, результати перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобов’язань (податкового боргу), надміру сплачених сум платежів та єдиного внеску тощо (п. 11 Порядку № 765).

Порядок нарахування та обліку сум платежів, нарахованих в інтегрованій картці платника визначена розділом ІІІ зазначеного Порядку. Зокрема, п. 4 розд. ІІІ Порядку № 765 передбачено, що нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів – на підставі оформленої митної декларації.

При цьому, нарахування узгоджених сум грошових зобов’язань за податками, зборами, митними платежами та сум єдиного внеску, нарахованих до сплати, в інтегрованій картці платника здійснюється датою граничного строку сплати таких нарахувань.

Також, п. 3 і п. 5 розд. ІІІ Порядку № 765 визначено, що зобов'язання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, розраховані територіальним органом Міндоходів, відображаються ним в інтегрованій картці платника за даними електронного реєстру повідомлень-рішень у частині узгоджених сум

Суми нарахованих платежів за результатами перевірок, пені та штрафних (фінансових) санкцій обліковуються за тими самими кодами бюджетної класифікації, що й податки, збори, за якими здійснено такі нарахування. Суми єдиного внеску, нараховані до сплати за результатами перевірок, пені та штрафних (фінансових) санкцій обліковуються в інтегрованій картці відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платника єдиного внеску за основним видом його економічної діяльності.

Дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби України відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів (п. 5 розд. IV зазначеного Порядку).

Порядок обчислення та сплати єдиного внеску платниками такого внеску визначений ст. 9 Закону № 2464-VI. Зокрема, згідно ч. 7 і абз. 1 ч. 8 ст. 9 зазначеного Закону, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Одночасно, судом враховується наступне.

У розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, «недоїмка» – сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 - 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею

При цьому, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

При цьому, безпосередньо порядок формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки зі сплати єдиного внеску) передбачений розд. 6 згаданої вище Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року № 455.

Зокрема, положеннями абз. 1 п. 6.4 розд. 6 цієї Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Крім того, у відповідності до положень ч. 11 ст. 9 Закону № 2464-VI, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 10 ст. 25 цього ж Закону, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску органом доходів і зборів на платника єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення (абз. 1 і 2 ч. 14 ст. 25 Закону № 2464-VI).

Одночасно нормами абз. 3 і 4 ч. 15 ст. 25 цього Закону визначено, що суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску. Зокрема, суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2014 року, 08.02.2014 року та 14.03.2014 року позивачем до відповідного органу доходів і зборів були надіслані звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, де ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» самостійно визначило до сплати наступні суми єдиного внеску 33 720,68 грн., 27 318,72 грн. і 26 884,97 грн. Обставини щодо подання позивачем зазначених звітів по єдиному внеску, а також щодо правильності їх заповнення відповідачем не заперечуються.

Згідно наданих до матеріалів справи копій платіжних доручень за № 528 від 17.02.2014 року, № 587 від 19.03.2014 року та № 625 від 15.04.2014 року з відмітками банку (ПАТ «Чорноморський банк реконструкції та розвитку», МФО 384577) про проведенні платежі, позивач сплатив на відповідний розрахунковий рахунок єдиний внесок 17.02.2014 року в сумі 33 720,68 грн.,19.03.2014 року – 27 318,72 грн. та 15.04.2014 року – 26 884,97 грн.

Зауваження щодо правильності заповнення позивачем реквізитів в таких платіжних документів відповідачем подані не були.

Однак, за даними витягу з картки особового рахунку платника єдиного внеску – ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» – за 2014 рік відомості про проведення операцій по зарахуванню зазначених вище сплачених сум коштів в рахунок погашення нарахованих підприємством сум єдиного внеску згідно поданих звітів не зафіксовано.

При цьому, відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2011 року № 2346-ІІІ (надалі – Закон № 2346-ІІІ), банк зобов’язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положенням п. 22.4 ст. 22 цього Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника – з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов’язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 Закону № 2346-III). Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями ст. 32 Закону № 2346-ІІІ, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

У зв’язку з чим суд приходить до висновку про те, що позивачем, як платником єдиного внеску, виконано покладений на нього обов’язок зі сплати єдиного внеску, у відповідності до платіжних доручень № 528 від 17.02.2014 року, № 587 від 19.03.2014 року та № 625 від 15.04.2014 року, що підтверджується відмітками банку про проведення даних операцій, а, відтак, відповідальним за подальший перерахунок даних грошових коштів на відповідний бюджетний розрахунковий рахунок є банк, а не такий платник.

Разом з тим, згідно абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 2464-VI, банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Приписами абз. 2 ч. 2 ст. 24 Закону № 2464-VI визначено, що в разі невиконання цієї вимоги банки за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу доходів і зборів суму, що дорівнює сумі несплаченого єдиного внеску, з правом зворотної вимоги до платників єдиного внеску щодо відшкодування цієї суми.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 12 ст. 25 Закону № 2464-VI, за порушення вимог, передбачених частиною другою статті 24 цього Закону, на банк накладається штраф у розмірі суми єдиного внеску, яка підлягає сплаті платниками.

З системного аналізу викладених вище норм права слідує, що виконання платником обов’язку по перерахуванню до відповідного фонду (бюджету) задекларованих до сплати сум єдиного внеску пов’язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум внеску, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника внеску, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі такого внеску до бюджетів та державних цільових фондів.

З огляду на вищевикладене, судом вбачається, що формування та виставлення відповідачем спірної Вимоги від 03.11.2014 року на суму недоїмки по єдиному внеску в розмірі 87 924,37 грн. не ґрунтується на обставинах справи, що свідчить про протиправність та необґрунтованість прийнятого контролюючим органом такого рішення.

Крім того, за результатами дослідження змісту наявного у матеріалах справи витягу з картки особового рахунку платника єдиного внеску позивача за 2014 рік судом встановлено, що інша частина суми оскаржуваної Вимоги від 03.11.2014 року (а саме: у розмірі 63 864,53 грн.) була сформована за рахунок попередньо нарахованої суми недоїмки з минулого року. Так, станом на 31.12.2013 року у позивача, згідно даних особового рахунку обліковувався борг по єдиному внеску в сумі 135 826,20 грн., а станом на 10.01.2014 року та 20.01.2014 року – 135 762,47 грн., розмір якого був зменшений протягом 2014 року за рахунок сплачених сум коштів, згідно інших платіжних документів, ніж були описані вище, всього на 71 961,67 грн.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас, відповідно до ч. 1, 2 і 4 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб’єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов’язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Разом з тим, під час судового розгляду даної справи представник відповідача не надав суду жодних нормативно обґрунтованих письмових та/або усних пояснень та будь-яких документальних доказів на підтвердження правомірності формування в особовій картці платника єдиного внеску ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» станом на 20.01.2014 року суми недоїмки по цьому внеску в розмірі 135 762,47 грн.

У силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Приписами ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2014 року № Ю-9676-25.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська телерадіокомпанія» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 03.11.2014 року № Ю-9676-25.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок