Справа № 524/1468/15-а
Суддя: Предоляк О. С.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/1468/15-а Провадження №
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

30.03.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Предоляк О.С.

при секретарі - Коваль Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про стягнення сум, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука про стягнення сум. Зазначає, що 19.01.2006 року її прийнято на роботу до виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука на посаду спеціаліста 1 категорії організаційного відділу. 02.02.2015 року звільнилась.

Під час звільнення та розрахунку відповідачем з нею по заробітній платі, встановлено, що останній розрахувався по заробітній платі не в повному обсязі, оскільки виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 - 2013 р.р. їй здійснено не в повному розмірі.

Дана обставина змусила її звернутись до суду за захистом свого порушеного права на отримання належної заробітної плати у формі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

28.04.2014 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області розглянувши справу № 524/2700/14-а за її позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, встановив що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в 2013 році мала обов'язковий характер та повинна була проводитися у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому суд виніс постанову, якою зобов'язав Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука обрахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2013 рік, з урахуванням виплачених сум.

31.07.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

27.05.2014 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області розглянувши справу № 524/2698/14-а за її позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, встановив що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в 2012 році мала обов'язковий характер та повинна була проводитися у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому суд виніс постанову, якою зобов'язав Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука обрахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2012 рік, з урахуванням виплачених сум.

Відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

17.09.2014 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області розглянувши справу № 524/2693/14-а за її позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, встановив що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в 2010 році мала обов'язковий характер та повинна була проводитися у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому суд виніс постанову, якою зобов'язав Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука обрахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2010 рік, з урахуванням виплачених сум.

Відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

30.09.2014 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області розглянувши справу № 524/2699/14-а за її позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, встановив що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в 2011 році мала обов'язковий характер та повинна була проводитися у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому суд виніс постанову, якою зобов'язав Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука обрахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 рік, з урахуванням виплачених сум.

Відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

Згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій частині відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Попри вирішення Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області спорів на її користь, він так не отримав належних при звільненні сум, як і не отримав зазначене в ст. 117 КЗпП України відшкодування в розмірі середнього заробітку за весь час затримки виплати належних при звільненні сум, яка за її підрахунком становить 1038 грн..

Просить суд стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 02.02.2015року (день звільнення) по 24.02.2015 року. в сумі 1038 грн.

Позивач у судове засідання не прибув, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача подав письмові заперечення, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, в сукупності із обставинами справи, встановив наступне.

Статті 116 - 117 КЗпП України визначають відповідальність роботодавця при затримці розрахунку при звільненні. При цьому, із контексту даних правових норм слідує, що необхідними складовими частинами настання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є: наявність належних звільненому працівникові сум при звільненні та вина роботодавця за невиплату працівникові цих сум.

Правова норма статті 117 КЗпП України пов'язує вину власника чи уповноваженого ним органу безпосередньо з належними звільненому працівникові сумами.

Таким чином, для встановлення відповідальності роботодавця за статтями 116-117 КЗпП України, необхідно встановити чи були на час звільнення належні до виплати працівникові суми та чи була наявна вина роботодавця щодо невиплати цих сум.

Так, позивач вказує, що рішеннями суду по справам № 524/2698/14-а, №524/2693/14-а, № 524/2699/14-а№ 524/2700/14-а встановлено, що позивачу роботодавець повинен виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань не в розмірі посадового окладу (як виплатив роботодавець), а в розмірі середньомісячної заробітної плати.

При цьому, позивач у вищевказаному позові вказав, що дізнався про порушене своє право від ОСОБА_3 у 2014 році, а право ОСОБА_1 на отримання матеріальної допомоги не в розмірі посадового окладу, а в розмірі середньомісячної заробітної плати також визначене судом по позову, який остання подала через декілька років.

Ні позивач, ні відповідач-роботодавець, на момент звільнення позивача, не підозрювали, що дана виплата повинна здійснюватись яким-небудь іншим чином, ніж це було зроблено.

Тому, приймаючи до уваги дані факти, необхідно відзначити, що відсутні передумови для настання відповідальності роботодавцем за ст.ст.116-117 КЗпП України, а саме - на момент звільнення не було належних сум для виплати працівникові, які б були не виплачені (ні нарахованих бухгалтерією, ні таких, що не були нараховані бухгалтерією, але повинні були бути нараховані згідно якихось нормативних актів). А тому, була відсутня вина роботодавця, щодо такої невиплати.

Вина роботодавця могла б полягати в тому, що роботодавець на момент звільнення працівника: розумів (знав), що виплата має бути виконана згідно вимог чинного законодавства, але не виконав виплату згідно якихось підстав, або не розумів (не знав), що виплата має бити здійснена (зокрема, в певному розмірі), хоча повинен був це розуміти (знати) у зв'язку з визначенням цього у нормативних актах держави.

Вина роботодавця відсутня, так як роботодавець не міг знати про те, що не визначалось нормативними актами, а було визначено судом, виходячи з юридичного аналізу обставин справи, яка розглядалась через значний час після звільнення працівника.

При звільненні спору між роботодавцем та працівником не було. Роботодавець вважав, що діє законно. І лише через певний проміжок часу після звільнення позивач подав позов і судом встановлено, що виплати повинні були бути здійснені іншим чином, ніж це було зроблено.

Таким чином, при відсутності вини роботодавця, в контексті статей 116 - 117 Кодексу законів про працю України, коли сам спір виник через декілька років, застосовувати дані правові норми в даному випадку - не можливо.

Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 159-163, 165 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про стягнення сум відмовити .

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які не приймали участь у розгляді справи в цей же термін з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: