Справа № 808/660/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року м. Київ К/800/29914/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.04.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року у справі за позовом ПАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" до Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області, Запорізької митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М.Кузьміна" звернулось до суду з позовом до Запорізької митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці Міндоходів про визначення митної вартості за шостим методом №112030001/2012/000192/1 від 25.07.2012 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 112030001/2/00053 від 25.07.2012 року за ВМД №112030001/2012/006537; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача переплату ввізного мита у сумі 22555,97 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.04.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано: рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування заявленої митної вартості товарів № 112030001/2012/000192/1 від 25.07.2012 року; картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 112030001/2/00053 від 25.07.2012 року. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позовних вимог, Запорізька митниця Міндоходів подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.05.2011 року між позивачем та ЗАТ „ЕНЕРГОПРОМ МЕНЕДЖМЕНТ", Російська Федерація, було укладено зовнішньоекономічний контракт №324ЭМ-5-2011/12110737 на постачання товару, зокрема за специфікацією № 4 від 01.05.2012 року на постачання електроду графітованого в розмірі 360 тон, за ціною 81624 рос. рублів за одну тону, на загальну суму 29384640 рос. рублів., згідно з специфікаціями, відповідно до Інкотермс 2000 на умовах DAF - границя Росія-Україна.

25.07.2012 року позивачем було подано до митниці ВМД № 112030001/2012/006537, згідно з якою митна вартість електроду графітованого була визначена за методом № 1.

Країна походження товару, митне оформлення якого здійснювалось, - Росія, яка є договірною стороною Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 року, діючою на момент митного оформлення товару. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Угоди, «договірні сторони не застосовують мито, податки і збори, які мають еквівалентну дію, а також кількісні обмеження на ввіз і/або вивіз товарів, які походять з митної території однієї з договірних сторін і призначені для митної території інших соговірних сторін. Винятки з даного торговельного режиму оформлюються документами, які є невід'ємною частиною цієї Угоди». Позивач при оформленні ВМД № 112030001/2012/006537 та ДМВ-1 до неї лише зазначив ввізне мито та вказав право на преференцію (графа 36 ВМД).

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав: контракт № 324ЭМ-5-2011/12110737 від 26.05.2011 року, додаток № 4 від 31.05.2012 року, рахунок-фактуру (інвойс) № ЭМ-00712/НЭЗ від 11.07.2012, сертифікат якості № 700, сертифікати походження товару №№ RUUA , RUUA , пакувальний лист № 3, агентський договір № 29ЭМ-7-2006 від 03.07.2006 року, лист № 1573ЭМ-06-201, накладну № 60313130/110712/0006477, заяву до митниці № 112031/2185 та інші документи.

У зв'язку із сумнівами щодо заявленої позивачем митної вартості товару, відповідач витребував ряд додаткових документів: прайс - листи виробника товару; висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими організаціями; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; виписки з бухгалтерської документації.

25.07.2012 року на вимогу відповідача позивачем додатково надано товарну накладну № 121322 від 11.07.2012 року, рахунок-фактуру №1903 від 11.07.2012, службову записку № 124-671 від 25.07.2012 року щодо витребуваних документів.

25.07.2012 року, за результатами перевірки поданих документів, митницею не визнано сертифікат для надання товарам режиму вільної торгівлі, проте прийнято рішення №112030001/2012/0078/1 про визначення країни походження товару, яким визначено, що країна походження - Росія. Окрім того, відповідачем було здійснено митну оцінку товару та прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товарів № 112030001/2012/000192/1, відповідно до якого було застосовано резервний метод визначення митної вартості. На підставі наявної у відповідача цінової інформації вартість одиниці імпортованого товару складає 95,61 рос. рублів/кг.

25.07.2012 року у зв'язку з прийняттям рішення про визначення митної вартості також було видано картку відмови в митному оформленні товарів № 112030001/2/00053, підставою стало невиконання у наданому до митного оформлення сертифікаті про походження товару форми СТ-1 вимог п. 7.4 Правил визначення країни походження товарів у СНД від 20.11.2009 року, п.1.6.2 Порядку роботи відділу митних платежів регіональної митниці, митниці при здійсненні контролю за правильністю визначення країни походження товарів та прийняття рішень про визначення країни походження товару, затвердженого Наказом ДМСУ №1070 від 09.11.2009 року (далі - Наказ №1070), ч.6 ст.43 Митного кодексу України.

25.07.2012 року позивач подав нову митну декларацію №112030001/2012/006560, відповідно до якої розмір сплаченого ввізного мита склав 22555,97 гривень.

Згідно з частиною 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до абз. 1 ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Отже, право митниці вимагати додаткові документи виникає лише у разі, коли документи, перелічені у ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, містять, зокрема, розбіжності.

Відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на наявність розбіжностей, які містяться в поданих до митного оформлення документах, а саме: рахунок від виробника та рахунок від імпортера містять однакову ціну за товар, згідно з контрактом № 324ЄМ-5-2011/12110737 від 26.05.2011 року, до ціни товару входить ціна тари та упаковки, а згідно з умовами агентського договору №29ЭМ-7-2006 від 03.07.2006 року, агенту повинна виплачуватись винагорода та інші додаткові витрати, понесені агентом. Тому, на думку відповідача, останні витрати повинні бути включені до ціни товару.

Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України передбачено перелік витрат (складових митної вартості), які додаються при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Проте, винагорода агенту, яка передбачена агентським договором №29ЄМ-7-2006 від 03.07.2006, сплачується не позивачем, а ВАТ «ЕНЕРГОПРОМ - Новочеркаський електродний завод» (як принципалом) своєму агенту - ЗАТ «ЕНЕРГОПРОМ МЕНЕДЖМЕНТ» і до додаткових витрат, зазначених в ч. 10 ст. 58 Митного Кдексу України, не відноситься.

Отже, посилання відповідача на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів є необґрунтованим, оскільки позивачем, відповідно до приписів Митного кодексу України, надавались усі необхідні документи, що підтверджують митну вартість та у цих документах відсутні розбіжності.

Враховуючи, що подані декларантом документи містили в числовій формі об'єктивні дані про митну вартість товару, колегія суддів вважає, що митницею безпідставно не було визнано заявлену декларантом митну вартість ввезеного товару та прийнято рішення про її коригування.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч. 1-5 ст. 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

З поданих при митному оформлені документів та прийнятого митницею рішення вбачається додержання умов, зазначених в ч.1 ст. 58 Митного Кдексу України, які дозволяють застосувати метод за ціною договору, та відсутність підстав, передбачених ч.2 ст.58 Митного кодексу України, які б свідчили про неможливість застосування митним органом основного методу визначення митної вартості за ціною договору, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Також відсутні законні підстави для застосування резервного методу визначення митної вартості.

У відповідача за результатами перевірки поданих документів були відсутні підстави для ненадання товару режиму вільної торгівлі, у відповідності до Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994, в зв'язку з невизнанням сертифікату походження товару форми СТ-1.

На момент митного оформлення товару діяла Угода про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 року. Згідно з п.1 Правил визначення країни походження товарів (додаток 1 до Угоди), країною походження товару вважається держава, де товар було повністю виготовлено або піддано достатній переробці. Відповідно до п.п. 10, 11 вказаних Правил, на посвідчення походження товару в даній державі-учасниці СНД необхідно надати митним органам країни ввозу декларацію-сертифікат (далі - сертифікат) про походження товару.

Під час експорту товарів з держави-учасниці СНД сертифікат про походження видається уповноваженими згідно з національним законодавством органом країни походження товару.

Держави-учасниці СНД обмінюються зразками печаток органів та підписів осіб, уповноважених завіряти сертифікати. Без надання зазначених зразків сертифікати вважаються недійсними і на товари не поширюються преференції, передбачені угодою про режим торгівлі.

Митний орган здійснює контроль за правильністю визначення країни походження товарів, що переміщуються через митний кордон України, та прийняття рішень про визначення країни походження товару, відповідно до Наказу №1070.

Згідно з п. 1.6 Наказу №1070 рішення приймається посадовими особами митного органу у разі: визнання сертифіката підробленим (фальсифікованим) за результатами перевірки уповноваженим органом; визнання преференційного сертифіката недійсним відповідно до Порядку проведення митними органами перевірки преференційних сертифікатів при ввезенні товарів на митну територію України на умовах угод про вільну торгівлю, затвердженого наказом Держмитслужби від 13.10.2003 N 683, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.12.2003 за N 1145/8466; визнання країни походження товару, заявленої у митній декларації відповідно до Класифікації валют та держав світу, затвердженої наказом Держкомстату від 08.07.2002 № 260, невідомою (за винятком товарів, наведених у статті 282 Митного кодексу України); відновлення до товару режиму вільної торгівлі/найбільшого сприяння згідно з законодавством України.

У відповідності до п.3.3 Наказу №1070 посадові особи відділу здійснюють контроль за правильністю визначення країни походження товарів під час митного контролю та митного оформлення товарів за запитами ПМО або посадових осіб відділу, що працюють на постійній основі в інших підрозділах митного органу (далі - запит), у разі: коли в декларації про походження товару та в інших документах, що подаються митному органу для здійснення митного контролю та митного оформлення, є розбіжності у відомостях про країну походження товару або митним органом встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у ВМД; виникнення обґрунтованих сумнівів відносно достовірності сертифіката (у тому числі преференційного сертифіката) або відомостей, що містяться в ньому; необхідності перевірки критерію достатньої переробки товару; спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Згідно з Наказом №1070 якщо подані декларантом сертифікат або додаткові відомості підтверджують відомості про країну походження товару, заявлені декларантом у графі 34 ВМД, то посадовою особою відділу на вільному місці запиту або на його зворотному боці проставляються дата, прізвище, ініціали, підпис, відбиток номерного штампа „Правильність визначення країни походження товару підтверджено" або робиться запис аналогічного змісту, після чого запит підписується начальником відділу або особою, що його заміщує. Рішення в такому разі за встановленою формою не приймається, копії документів, на підставі яких було визначено країну походження товару, залишаються у справах відділу разом із запитом.

У разі відсутності належним чином оформленого сертифіката чи додаткових відомостей про походження товару або у разі неможливості достовірно визначити країну походження товару, посадовою особою відділу приймається рішення про визнання країни походження товару, заявленої у ВМД відповідно до Класифікації валют та держав світу, затвердженої наказом Держкомстату від 08.07.2002 N 260, невідомою.

Як встановлено, при здійсненні митного оформлення електродів графітованих за ВМД № 112030001/2012/006537 ПАТ „Дніпроспецсталь" було надано сертифікат про походження товару (форми СТ-1) № RUUA від 11.07.2012 для підтвердження права на преференцію за Угодою 1994 року. Проте відповідач не визнав зазначений документ як підставу на підтвердження права на преференцію, не приймав рішень про визнання сертифіката підробленим (фальсифікованим)( п. 1.6.1. Наказу №1070) або про визнання преференційного сертифіката недійсним (п.1.6.2. Наказу №1070).

Відповідач всупереч Наказу № 1070 прийняв рішення, яке не передбачено вказаним Наказом - рішення про визначення країни походження товару, тоді як повинен був або підтвердити правильність визначення країни походження товару відбитком печатки і в такому разі ніяке рішення не приймається, або прийняти рішення про визнання країни походження товару невідомою.

Отже, митним органом не доведено правомірність прийняття рішення щодо коригування митної вартості товарів за методом № 6 та винесення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №112030001/2/00053 від 25.07.2012 року за ВМД № 112030001/2012/006537.

Відповідач в зв'язку з вищезазначеними обставинами прийняв картку відмови у митному оформленні товару № 112030001/2/00053 від 25.07.2012, де вказав, що товари не підлягають митному оформленню з таких причин: заповнення граф 12 и 45 ВМД не відповідає вимогам Наказу Державної митної служби України №307 від 09.07.1997, підстава ст. ст. 54-55 Митного Кодексу України, та рішенню про коригування митної вартості №112030001/2012/000192/1 від 25.07.2012.

На підставі рішення про визначення країни походження товару №112030001/2012/0078/1 від 25.07.2012, у наданому до митного оформлення сертифікаті про походження товару форми СТ-1 не виконуються вимоги, визначені п. 7.4 Правил визначення країни походження товарів у СНД від 20.11.2009, п. 1.6.2 Порядку, затвердженого Наказом №1070, п.6 ст. 43 Митного Кодексу України.

Відповідач в картці відмови зазначив вимоги, виконання яких забезпечує позивачу можливість прийняття митної декларації: зазначити в новій ВМД в графах 12 та 45 митну вартість товару, перераховану відповідно до рішення про коригування митної вартості №112030001/2012/000192/1 від 25.07.2012 за офіційним курсом гривні до відповідної іноземної валюти, установленим НБУ на дінь прийняття митної декларації та відповідно до рішення про визначення країни походження товару №112030001/2012/0078/1 від 25.07.2012, надати належним чином оформлений сертифікат або сплатити митні платежі на загальних підставах.

Проте, подання нової ВМД № 112030001/2012/006560 та сплата за нею митних платежів на загальних підставах з боку позивача є виконанням умов картки відмови.

Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів відхилити, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.04.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: