Справа № К/9991/11350/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2015р. м. Київ К/9991/11350/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Стародуба О.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Вінниці на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2011 року в справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Вінниці до підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Голо-вного управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Вінниці звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало, що постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області від 28 грудня 2009 року з нього стягнуто виконавчий збір у розмірі 850 грн. у зв'язку з невиконанням рішення у строк, установлений для добровільного його виконання.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2011 року, відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, позивач просив скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 квітня 2009 року заступником начальника підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-2449/08, виданого 25 лютого 2009 року Вінницьким окружним адміністративним судом про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Вінниці здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 відповідно до довідок № 18-ф-62 від 12 червня 2007 року, № 18-ф-1137 від 16 червня 2007 року та № 18-ф-391 від 17 березня 2008 року. Надано строк для добровільного виконання рішення суду до 04 травня 2009 року.

У зв'язку з несвоєчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 22 травня 2009 року.

28 грудня 2009 року виконавче провадження було закінчено у зв'язку з виконанням судового рішення та державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 850 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову окружний суд виходив з того, що оскільки у визначені державним виконавцем терміни судове рішення не було виконано у добровільному порядку, постанова про стягнення виконавчого збору є правомірною. Також позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений у статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 46 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначала порядок стягнення виконавчого збору.

Так, відповідно до частини першої даної статті у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Витрати органів державної виконавчої служби на організацію та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень є витратами виконавчого провадження. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби (стаття 45 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлено судами попередніх інстанцій вимоги державного виконавця щодо вжиття заходів по виконанню виконавчого листа у визначені терміни - до 04 травня та 22 травня 2009 року не виконані та боржником не було вчинено достатнього обсягу дій щодо виконання судового рішення.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що довідка № 18-ф-62 про заробітну плату ОСОБА_4 надійшла до управління 18 грудня 2009 року, а тому виконати судове рішення до 22 травня 2009 року не було можливості. Проте ним не надано доказів, що протягом добровільного строку для виконання чи у строк до 18 грудня 2009 року вчинялися дії щодо отримання відповідних довідок для перерахунку пенсії, відсутні відповідні запити, листи, вимоги.

Оскільки фактичне виконання судового рішення було здійснено поза межами встановленого добровільного строку, то висновок судів про правомірність винесення державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Так, статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до копії супровідного листа, постанова про стягнення виконавчого збо-ру була направлена боржнику для виконання 29 грудня 2009 року, проте із позовною заявою позивач звернувся 11 лютого 2010 року, тобто з пропуском встановленого строку звернення до суду.

Та обставина, що позивач 15 січня 2010 року звернувся зі скаргою на дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та постановою начальника підрозділу примусового виконання від 25 січня 2010 року йому було від-мовлено у задоволенні такої скарги, не спростовує висновок судів щодо пропуску строку звернення до суду, встановлений статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України, та відсутності поважних причин для його поновлення.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України під-став для їх скасування та ухвалення нового не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Вінниці залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ О.П. Стародуб /підпис/