Справа № П/811/1669/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2015 рокусправа № П/811/1669/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області
на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2014 року у справі №П/811/1669/14
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до про Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області визнання протиправними та скасування рішень, -
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- рішення № від 17.04.2014 року;

- податкове повідомлення - рішення № від 17.04.2014 року;

- податкове повідомлення - рішення № від 17.04.2014 року.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №П/811/1669/14.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначив, що оскаржувані рішення суперечать діючому законодавству та прийняті на підставі необґрунтованих висновків перевіряючого податкового органу.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2014 року у справі №П/811/1669/14 адміністративний позов задоволено. (суддя - Жук Р.В.)

Постанова суду першої інстанції мотивована, зокрема, тим, що обґрунтованість та правомірність судження суб'єкта владних повноважень про нікчемність правочинів позивача не знайшла свого підтвердження, а інших фактичних мотивів суб'єктом владних повноважень в основу спірних повідомлень - рішень згідно з актом перевірки не покладено.

Відповідач - Кіровоградська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм законодавства, просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2014 року у справі №П/811/1669/14 та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач, зокрема, зазначив, що в порушення вимог пп.138.1.1 п.138.1 ст. 138, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, позивачем до складу задекларованих витрат за перевіряємий період, включено витрати не операційної діяльності, а саме вартість придбаних запасних частин та шин у сумі 45746,22 грн. Крім того, в порушення вимог п.49.2, пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.250.2 та п.250.9 ст. 250 Податкового кодексу України, позивачем не подано податкові декларації з екологічного податку за І-ІІІ квартали 2012 року та не нараховане податкове зобов'язання з екологічного податку, що справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях за 1 квартал 2012 року в сумі 4,96 грн., за 4 квартал 2012 року в сумі 15,30 грн.

Позивач та відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників сторін по справі.

У судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, посадовими особами Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області проведено документальну виїзну планову перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 року, результати якої оформлено актом перевірки №211/11-23-17-01/НОМЕР_2 від 03.04.2014 року.

Висновками даного акту встановлено порушення позивачем:

- пп. «а» п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України - неналежне ведення обліку в частині неналежного визнання витрат за перевіряємий період;

- п. 49.2, пп. 49.18.2 п.49.18 ст.49, п.250.2, п.250.9 ст.250 Податкового кодексу України , платником податків не подано податкові декларації з екологічного податку за І-ІІІ квартали 2012 року;

- п.240.1.3 ст.240. п.249.6 ст.249 Податкового кодексу України - визначено суму податкового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 20.26 грн.;

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - визначено суму податкового зобов'язання з єдиного внеску на загальну суму 15873,94 грн., в тому числі за 2012 рік - 9865,19 грн., за 2013 рік - 6008,75грн.;

- пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, пп.177.4 ст.177 Податкового кодексу України - визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 6861,93 грн., в тому числі за 2012 рік - 4264,49 грн., за 2013 рік - 2597,44 грн.;

- п.198.3,п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України - завищення податкового кредиту на суму 22645,99 грн., в тому числі за серпень 2013 року - 8717,15 грн., жовтень 2013 року - 4363,88 грн., грудень 2013 року - 9565,46 грн.;

- пп.16.1.12 п.16.1 ст.16, пп.44.3 ст.4, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України - ненадання документів, пов'язаних з веденням господарських операцій за 2013 рік.

На підставі даного акту податковим органом по відношенню до позивача прийнято:

- податкове повідомлення - рішення № від 17.04.2014р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № 000220170 від 17.04.2014р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 33 968,00 грн., в тому числі за основним платежем - 22645,99 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 11323,00 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № від 17.04.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 8577,41 грн., в тому числі за основним платежем - 6861,93 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 1715,48 грн.;

- рішення № від 17.04.2014 р., яким позивачу донараховано 15873,94 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску в сумі 1286,96 грн.

Відповідач в акті перевірки та апеляційній скарзі зазначив про неправомірність віднесення позивачем до складу задекларованих витрат вартості запасних частин для автомобілів.

Абзацом «г» п.п. 138.8.5 п.138.8 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання. експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

У відповідності до п. 1.3 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 30.03.1998 року № 102, ремонтом є комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин.

Пунктом 3.8 вказаного положення передбачено, що щоденне обслуговування, технічне обслуговування та сезонне технічне обслуговування дорожніх транспортних засобів не належать до реконструкції, модернізації, технічного переозброєння та інших видів поліпшення дорожніх транспортних засобів.

Відповідно до п.14.1.138 ст.14 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Матеріалами справи підтверджується факт придбання, оплати та використання запчастин та витратних матеріалів у власній господарській діяльності позивача, що не заперечується відповідачем.

У зв'язку із використанням вказаних транспортних засобів у власній господарській діяльності, у позивача виникають витрати на утримання, ремонт та експлуатацію транспортних засобів, які включаються до складу загальновиробничих витрат, а тому відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України відносяться до складу витрат операційної діяльності.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно обґрунтованості включення позивачем до складу витрат у 2012-2013 роках витрат, пов'язаних із використанням автотранспортних засобів, а тому висновок податкового органу про заниження оподаткованого доходу на суму 45746,22 грн. є необґрунтованим.

Також, контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що згідно наданої позивачем довідки про залишки ТМЦ станом на 01.01.2012 року рахувались залишки дизпалива в кількості 60,25 л на загальну суму 473,89 грн. без ПДВ, станом на кінець перевіряємого період рахувались залишки дизпалива в кількості 6190,84 л на загальну суму 47827,29 грн. без ПДВ. Враховуючи усні пояснення довіреної особи позивача, що були надані під час перевірки, у ФОП ОСОБА_1 відсутні ємності для зберігання дизельного пального. За таких обставин, посадовими особами податкового органу зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_1 не міг зберігати станом на 31.12.2013 року дизельне пальне в кількості 6190,84 л на загальну суму 47827,29 грн., що призвело до завищення податкового кредиту за грудень 2013 року на суму ПДВ 9565,46 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно пояснень позивача потреби в зберіганні придбаного дизельного пального не було, оскільки воно одразу заправлялось до автомобілів, що підтверджується довідкою Управління ДАІ УМВС України в Кіровоградській області від 21.12.2011 року №10/12222, згідно з якою за ФОП ОСОБА_1 зареєстровано 16 транспортних засобів, серед яких переважна більшість є вантажними. Так, одним з автомобілів є RENAULT MAGNUM 2000, місткість баку якого становить 1300 л.

Крім того, під час перевірки податковим органом встановлено факти формування податкового кредиту за рахунок податкових накладних з сумами ПДВ не більше 10 тис. грн., які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями з придбання позивачем дизельного пального у ТОВ «Білий ведмідь».

Відповідно до матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Білий ведмідь» укладено договори на поставку дизельного пального, в межах виконання якого складені відповідні податкові накладні, видаткові накладні та рахунки-фактури. Оплата отриманого дизельного пального підтверджується копіями платіжних доручень.

Вказані первинні документи відповідають вимогам, встановленим ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні містять усі обов'язкові реквізити, передбачені п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що факт здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними та розрахунковими документами.

Згідно п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, виходячи із того, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження відсутності господарських операцій позивача із ТОВ «Білий ведмідь», висновок суду першої інстанції стосовно недоведеності факту порушення позивачем ст.198 Податкового кодексу України є правомірним.

Крім того, у зв'язку з тим, що неправомірного завищення витрат позивачем вчинено не було, хибним є висновок відповідача про порушення позивачем п.п.2.1 ст.7, п.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки втрати, понесені позивачем є операційними, а тому єдиний внесок не повинен сплачуватись.

За викладених обставин, податковим органом, як суб'єктом владних повноважень, не доведено у встановленому порядку правомірності прийнятих ним рішень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 07 серпня 2014 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2014 року у справі №П/811/1669/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 06 квітня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна