Справа № 804/78/15
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2015 р. Справа № 804/78/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Риженко О.В.
представника позивача Сторчоус І.Ю.
представника позивача Ноур Т.В.
представника відповідача Качмара В.О.
представника відповідача Юденко Т.А.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
В акті перевірки від 07.11.2014 р. за №3236/04-62-22-1/36014835 відповідачем зроблено висновок про порушення: пп.139.1 ст.139 ПК України від 02.12.2010 року №27-55-VI (зі змінами та доповненнями) ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» занижено податкок на прибуток всього на суму 140 391 грн., в т.ч.: 4 квартал 2011 р. на суму 34 359 грн.; 1 квартал 2012 р. на суму 24 397 грн.; 2 квартал 2012 р. на суму 44 065 грн.; 3 квартал 2012 р. на суму 21 393 грн.; 4 квартал 2012 р. на суму 16 177 грн.; порушено ч.2 п.2.2, п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.04 №637 (зі змінами та доповненнями) у частині неоприбуткування (неповного та несвоєчасного оприбуткування) готівкових коштів (не в день їх фактичного надходження) в книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків на загальну суму 32 677,65 грн. (штрафна 32 677,65 х 5 = 163 388,25); порушено пункт 9 статті 3 Закону №265 у частині невиконання щоденного друку фіскальних звітних чеків та не зберігання фіскальних звітних чеків в книгах обліку розрахункових операцій у кількості 20-ти Z-звітів РРО (штрафна 17х20 = 340,0 грн.; 340х20=6 800,0); п.164.1, пп.164.2.2, п.164.2, п.п.164.2.11, абз «е» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 п.п.168.1.1 п.168.1, п.п.168.1.4 п.168.1, п.168.3 ст.168, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170, абз. «а» п.171.2 ст.171, п.176.2 ст.176 ПК України №2755- VI в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб в сумі 43 350,00 грн.; п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, абз.1 п.46.1 ст.46, п.49.1 та п.49.2 п.п.49.18.2, п.49.18 ст.49, ст.51 гл.2 та п.п. б п.176.2 ст.176 ПК України порушено термін подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, сум утриманого з них податку за формою 1ДФ за 1 кв.2014 р. та за 2 кв.2014 р.; п.160.2 ст.160 ПК України, п.п.16.1.4. п.16.1 ст.16 в результаті чого встановлено не нарахування та несплату податку на доходи нерезидента з джерелом поодження з території України на загальну суму 56 118,93 грн., в т.ч. за 3 кв.2011 на суму 3 120,42 грн., за 4 кв.2011 р. на суму 1 191,24 грн., за 1 кв. 2012 р. на суму 1 180,68 грн., 2 кв.2012 р. на суму 11 714,13 грн. за 4 кв.2012 на суму 8 285,40 грн., за 2013 р. за 2014 на суму 4 412,77 грн.; п.160.2 ст.160 ПК України, п.п.16.1.4. п.16.1 ст.16, в результаті чого встановлено несвоєчасну сплату податку на доходи нерезидента з джерелом походження з території України на загальну суму 28 718,62 грн., в т.ч. за 2 кв.12 на суму 2 323,16 грн., за 2013 р. на суму 26 395,46 грн.; п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.46.1 ст.46 п.103.9 ст.103 ПК України ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» не надало до ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Розрахунок (звіт) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України (додатки ПН до рядка 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за 2012 рік, за 2013 рік; п.6.3 п.6 «Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.04 №485 в частині не надання звітності за операціями, що проводяться відповідно до ліцензії Національного банку України за жовтень 2011 та січень 2012 р.
21.11.2014 р. за вих.№331/1 позивачем було подано заперечення до акту про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.11 р. по 30.06.14 р. від 07.11.14 №3235/04-62-22-1/36014835.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2015 р. по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти адміністративного позову та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на заперечення від 16.02.2015 року, в яких зазначили наступне.
Контролюючим органом на адресу позивача було направлено запит №1 від 28.10.2014 р. про надання пояснень та їх документального підтвердження щодо господарських відносин з контрагентом, на яких останнім було надано відповідь від 29.10.2014 р. за №297.
В підтвердження господарських взаємовідносин з контрагентом, позивачем до перевірки було надано: договір №85 від 01.11.2012 р. про надання комплексного рекламного обслуговування; договір №70 від 01.10.2010 р. про розміщення зовнішньої реклами; договір №84 від 01.11.2012 р.; видаткові накладні; акти виконаних робіт, фото-звіти; платіжні доручення.
Однак, позивачем не надано документів, обов'язкова наявність яких передбачена укладеними зазначеними вище договорами, які містять в собі суттєві умови таких договорів зокрема, не було надано: адресних програм, рахунків-фактур, гарантійних листів, медіа-планів, контрольних макетів, додатків до договорів щодо узагальнення вартості послуг; інформації про наявність у контрагента дозволів на розміщення зовнішньої реклами, що надається виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до вимог ст.16 ЗУ «Про рекламу».
Також контролюючим органом було зазначено, що у відповідності до податкової звітності у контрагента-позивача відсутні основі фонди, кількість працюючих складає 2 (дві) особи, а саме: директор, бухгалтер, враховуючи те, що надання обумовлених укладеними договорами рекламних послуг (виготовлення та розміщення рекламної продукції) потрубує наявності основних фондів та трудових ресурсів, реламні послуги в обсягах відповідно до наданих позивачем до перевірки видаткових накладних, актів виконаних робіт фізично не могли надаватись.
Під час перевірки контролюючим органом встановлено, що податок з доходів нерезидента у вигляді інших послуг не нараховувався, не утримувався та не сплачувався до бюджету, чим порушено вимоги п.160.2 ПК України.
Зважаючи на викладене, ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» є юридичною особою, що підтверджується Випискою з ЄДРПОУ, копія якої міститься в матеріалах справи.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали наступні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження господарських взаємовідносин з ПВКФ «Ферран» у перевіряємий період ТОВ ««НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» надало такі документи у якості первинних, як: договір №67 від 30.07.2010 р. про надання комплексного рекламного обслуговування, відповідно до умов якого ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» доручає, а ПВКФ «Ферран» зобов'язується за плату надати ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» комплексні рекламні послуги, в обсягах, які визначені в письмовому завданні «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» (медіа-плані), або додатку до договору, або рахунку-фактурі, на умовах передбачених цим договором. Рекламні послуги згідно завдання ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО», складаються з розміщення реклами в ЗМІ по Україні. Комплекс рекламних послуг, по назвам видань, може наводитись в додатках до договору, які є невід'ємною частиною останнього. Рекламна інформація у вигляді макетів, прайс-строк тощо, яка замовляється до розміщення, не є власністю ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» і містить інформацію рекламного напрямку замовника- ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО»; договір №70 від 01.10.2010 р. на розміщення зовнішньої реклами, відповідно до умов якого «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» отримувало, а ПВКФ «Ферран» приймало на себе обов'язки по проведенню рекламної кампанії ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» на території України. ТОВ ««НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі оплатити роботи (послуги) ПВКФ «Ферран» відповідно до умов даного договору та додатках до нього. Роботи (послуги) по проведенню та строки Рекламної кампанії ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» а їх ціна вказувалась в додатках дотданого договору; договір №84 від 01.11.2012 р. на розміщення зовнішньої реклами відповідно до умов якого ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» доручає, а ПВКФ «Ферран» приймає на себе зобов'язання по проведенню Рекламної кампанії ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» на території України. ТОВ ««НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» зобов'язувалось своєчасно та в повному обсязі оплатити роботи (послуги) ПВКФ «Ферран» відповідно до умов даного договору та додатків до нього; договір №85 від 01.11.2012 р. про надання комплексного рекламного обслуговування, відповідно до умов якого ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» доручає, а ПВКФ «Ферран» зобов'язується за плату надати ТОВ «Незалежна лабораторія Інвітро» комплексні рекламні послуги, в обсягах, які визначені в письмовому завданні ТОВ «Незалежна лабораторія Інвітро» (медіа-плані), або додатку до Договору, або Рахунку-фактури, на умовах передбачених цим Договором. Рекламні послуги, згідно завдання ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО», складається з розміщення реклами в ЗМІ по Україні. Комплекс рекламних послуг, по назвам видань, може надаватися в додатках до договору, які є невід'ємною частиною останнього. Рекламна інформація у вигляді макетів, прайс-строк та тощо, яка замовляється до розміщення, не є власністю ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» і містить інформацію рекламного напрямку замовника- ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО», копія яких міститься в матеріалах справи.
Однак суд зазначає, що позивачем як під час перевірки, так і під час судового розгляду справи в підтвердження виконання умов зазначених вище договорів було надано лише акти здачі-прийняття робіт (надання послуг); копії платіжних доручень та додатки до договорів укладених між ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» та ПВКФ «Ферран», копії яких містяться в матеріалах справи.
Будь-яких інших первинних документів, а саме: адресної програми, рахунків-фактур, гарантійних листів, медіа-планів, контрольних макетів, додатків до договорів, укладених між ТОВ ««НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» та ПВКФ «Ферран» щодо узгодження вартості наданих послуг до початку рекламної кампанії, інших додатків, відповідно до укладених договорів, позивачем надано не було, як не було надано і підтвердження того, ким саме фактично проводились рекламні послуги, що в свою чергу мало наслідком з боку позивача порушення вимоги п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України.
Будь-яких доказів, належних та допустимих щодо спростування факту виявлення зазначеного порушення, матеріали справи не містять.
На підставі зазначеного вище, контролюючим органом у відповідності до вимог п.4 ст.17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до позивача було застосовано штрафні санкції у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів догодів громадян.
Під час судового розгляду даної справи судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем порушенно вимоги ст.168 ПК України, а саме щодо ненарахування, неутримання та несплати позивачем податку на доходи фізичних осіб, а відтак підставою для застосування штрафних санкцій є саме факт ненарахування, неутримання та/або несплата (перерахування) податків, тобто факт вчинення порушення, як передбачено ст.127 ПК України.
Судом встановлено, що в перевіряємий період ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Высшая медицинская школа ВМШ», що підтверджується договором про надання консультаційних послуг від 27.07.2012 р. №11/ВО, відповідно до умов якого ТОВ «Высшая медицинская школа ВМШ» зобов'язується надати ТОВ «Незалежна лабораторія Інвітро» консультаційні послуги, а ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги у відповідності до умов даного договору.
Під час судового розгляду справи судом встановлено, що умови зазначених вище договорів, а саме: від 27.07.2012 р. №11/ВО; від 01.04.2013 р. за №207/ADD Serv/04-13; від 01.07.2013 р. за №236/ADD Serv/02-13 були виконанні в повному обсязі, однак позивачем податок з доходів нерезидента у вигляді інших послуг не нараховувався, не утримувався та не сплачувався, що в свою чергу мало наслідком порушення норми ст. ст. 16, 160 ПК України.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. ст.10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до п.п. 14.1.80. п.14.1 ст.14 ПК України ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки.
При цьому під ідентичними розуміються товари, що мають однакові ознаки з оцінюваними товарами, у тому числі такі, як:
фізичні характеристики;
якість та репутація на ринку;
країна виробництва (походження);
Відповідно до п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України Платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пп. 20.1.1 та пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини; застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Статтею 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Відповідно до абз.1 п.46.1. ст.46 ПК України Податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Відповідно до п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Відповідно до п.49.2 ст.49 ПК України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Відповідно до п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Відповідно до п.51.1 ст.51 ПК України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.
Відповідно до п.п.54.3.1 - п.п. 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
Згідно з п.55.1. ст.55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним контролюючим органом.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Документальна виїзна позапланова перевірка здійснюється на підставі переліку, зазначеного у пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст. 86 Податкового кодексу України результати проведених перевірок оформлюються актом та шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень у разі виявлення податковим органом заниження чи завищення податкових зобов'язань платника податків.
Відповідно до п.103.9 ст.103 ПК України особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов'язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до п.п. 14.1.157 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до п.164.3 ст.164 Податкового кодексу України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.
Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на формування резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інші виплати, пов'язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2-139.3 цієї статті) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Відповідно до п.164.1. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.164.2.11 п.164.2. ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу;
Відповідно до абз. «е» п.п.164.2.17 ст.164 ПК України вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.168.1.1 п.168.1 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.168.1.4 п.168.1 ПК України якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).
Відповідно до п.168.3 ст.168 ПК України розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України).
Відповідно до п.п.170.9.2 п.170.9 ст.170 ПК України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:
а) завершує таке відрядження;
б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.
За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.
Відповідно до абз. «а» п.171.2 ст.171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є:
а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.
Відповідно до п.176.2 ст.176 ПК України Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:
а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;
б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремого витягу за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку;
в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку;
г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом IIцього Кодексу;
ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п.160.2 ст.160 КАС України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.6 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Відповідно до п.п. б) п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
готівкою у відповідних книгах обліку.
Відповідно до п.2.6. вищезазначеного Положення Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в кассах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (265/95-ВР) надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.
Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
Відповідно до п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані:щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чиного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленому адміністративному позові та запереченнях до нього, так і в поясненнях, наданих в судовому засіданні, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем при розгляді даної справи не спростовано виявлені контролюючим органом порушення, які знайшли своє відображення в акті перевірки від 07.11.2014 р. за №3236/04-62-22-1/36014835.
При цьому суд зазначає, що позивачем в підтвердження виконання умов укладених між ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» та ПВКФ «Ферран» договорів зазначених вище по тексту було надано лише акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), будь-яких інших первинних документів, обов'язковість яких визнана цими ж договорами як під час перевірки, так і під час судового розгляду справи надано не було, як не було надано і інформації про наявність у ПВКФ «Ферран» дозволів на розміщення зовнішньої реклами у відповідності до вимог діючого законодавства.
Судом також встановлено, що у ПВКФ «Ферран» відповідно до звіту 1-дф кількість працюючих складає 2 (дві) особи, з них: ОСОБА_9 - директор та ОСОБА_10 - головний бухгалтер, що унеможливлює самостійне надання рекламних послуги, а саме: щодо розміщення бікбордів, виготовлення наклейок та ін., а відтак суд не може розглядати як належний та допустимий доказ, в розумінні ст.70 КАС України наданні позивачем макети, узгодженні ТОВ ««НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» з одного боку, та ПВКФ «Ферран» з іншого.
При цьому суд зазначає, що будь-якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.70 КАС України позивачем не було доведено і залучення з боку ПВКФ «Ферран» будь-яких третіх осіб, які б мали належні фізичні та технологічні можливості щодо надання наведених вище послуг (виконання робіт) на користь позивача.
В контексті наведеного суд не може не звернути увагу також і на пояснення, наданні представниками позивача щодо взаємовідносин з ПВКФ «Ферран», в яких представники позивача зазначили і це знайшло підтвердження у відповідних журналах судових засідань від 11.02.2015 р. та від 16.02.2015 р., про обізнаність позивача з приводу кількості працівників у ПВКФ «Ферран» та неможливості виконати всі передбачені договорами від 01.11.2012 р. №85; від 01.10.2010 р. №70; від 01.11.2012 р. №84 послуги (роботи) зазначеними особами, але пояснили, що оскільки у ПВКФ «Ферран» були найнижчі ціни та такі послуги чи (роботи), то це і стало основним при виборі безпосередньо контрагента. При цьому, представники позивача також зазначили про обізнаність позивача щодо відсутності інформації про залучення для виконання робіт (надання послуг) ПВКФ «Ферран» будь-яких третіх осіб передбаченими договорами від 01.11.2012 р. №85; від 01.10.2010 р. №70; від 01.11.2012 р. №84.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно ст. 9 вказаного вище Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції.
Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції позивачем.
Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини як рух активів у процесі здійснення господарської операції.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, не зважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, а також доказів сплати продавцю вартості товару з ПДВ.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
При цьому, будь-якими належними доказами в розумінні ст.70 КАС України позивачем не було доведено той факт, що у перевіряємий період було дійсно виконанно умови договору від 01.11.2012 р. №85; від 01.10.2010 р. №70; від 01.11.2012 р. №84.
Також суд зауважує, що жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст.70 КАС України позивачем не було доведено виготовлення ПВКФ «Ферран» та заміну рекламних сюжетів в періоди, та за адресами, вказаними у відповідних додатках до договору №70 від 01.10.2010 р. в місті Кривому Розі, з огляду і на те, що додані до наведених вище актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) фото-матеріали неможливо ідентифікувати ні за конкретними адресами, ні у вказаній в додатках періодами, а на деяких фотоматеріалах, як наприклад, доданих до №33 до договору від 01.10.2010 р., незважаючи на зазначення періоду розміщення рекламного сюжету з 01.01.2012 р. по 31.01.2012 р. додані фотографії, на яких неозброєним оком видно літній період зйомки без будь-якого розміщення будь-яких рекламних сюжетів, що нівелює як саму доказову спроможність наданих позивачем «матеріалів», так і їх вплив на доведення незаконного характеру оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а також в сукупності з встановленою відсутністю у ПВКФ «Ферран» фізичних та технологічних можливостей на виконання робіт (надання послуг), наведених вище, має наслідком абсолютну доказову неспроможність заявлених позивачем до розгляду у якості доказів копій Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та доданих до них фотоматеріалів, які складають змість т.2 та частково т.1 адміністративної справи.
Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в в межах повноважень та у спосіб, що передачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.79 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.
Стаття 8 КАС України зазначає, що принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є: верховенство права; законність; рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; гласність і відкритість адміністративного процесу; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; обов'язковість судових рішень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Також відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Відповідно до платіжного доручення від 16.12.2014 р. №133 за подання адміністративного позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України. Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, позивач повинен сплатити за подання до адміністративного суду адміністративного позову судовий збір у розмірі 4 872 грн., а сплатив лише 487,20 грн., тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення решти судового збору з позивача в сумі 4 384,80 грн. (4 872 грн. - 487,20 грн.).
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕЗАЛЕЖНА ЛАБОРАТОРІЯ ІНВІТРО» решту судового збору в сумі 4 384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн., 80 коп.) до Державного бюджету України.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 20 лютого 2015 року.

Суддя Є.О. Жукова