Справа № 2а-10841/10/1370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2015р. м. Київ К/9991/64345/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Островича С.Е., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі у міста Львова

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2011 року

у справі № 2а-10841/10/1370 (№ 3504/11/9104)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд Мат Україна»

до Державної податкової інспекції у Залізничному районі у міста Львова

про визнання протиправними, нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Буд Мат Україна» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі у міста Львова (далі - відповідач) про визнання протиправними, нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 листопада 2010 року № /0/30375 і №/0/30376 (в редакції заяви про уточнення підстав позову від 16 грудня 2010 року).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року позов був задоволений. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі у м. Львова № /0/30375 від 08 листопада 2010 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі у м. Львова № /0/30376 від 08 листопада 2010 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Буд Мат Україна» судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2011 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Залізничному районі у м. Львова, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Залізничному районі у м. Львова провела позапланову виїзну перевірку ТОВ «Буд Мат Україна» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів за липень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось в період з 01 травня 2010 року по 30 червня 2010 року, за результатами якої був складений акт від 21 жовтня 2010 року № 2652/23-4/34904727.

За висновками акту перевірки, позивачем були порушені вимоги пунктів 4.1, 4.3 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого підприємством завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за липень 2010 року на 102881,00 грн. та занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за липень 2010 року, на 17768,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що внаслідок реалізації ТОВ «Буд Мат Україна» попередньо імпортованих на митну територію України товарів (металопрокату) за цінами, нижчими за звичайні ціни, які відповідають їх митній вартості, позивачем були порушені вимоги пунктів 4.1, 4.3 статті 4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки імпортуючи вказаний товар, позивач до податкового кредиту включав суму податку на додану вартість, обчислену із загальної суми митної вартості, а при реалізації названого товару на митній території України - суму податку на додану вартість, обчислену із договірної (контрактної) ціни, яка нижча за її митну вартість.

08 листопада 2010 року ДПІ у Залізничному районі у м. Львова на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0/30375, яким згідно з підпунктами «б», «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» зменшила реалізації ТОВ «Буд Мат Україна» суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за липень 2010 року на 102881,00 грн.

08 листопада 2010 року ДПІ у Залізничному районі у м. Львова на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0/30376, яким згідно з підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Буд Мат Україна» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 24875,20 грн., у тому числі: 17768,00 грн. - за основним платежем, 7107,20 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що поняття «митна вартість» та «звичайна ціна» не є тотожними поняттями при здійсненні податкових платежів, а законодавство України не містить положень про те, що митна вартість товару є його звичайною ціною при подальшій реалізації цього товару на території України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду.

Пунктом 1.18 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з положеннями абзацу 1 підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Отже, законом встановлено, що база оподаткування - це договірна (контрактна) ціна, визначена за вільними цінами, які не можуть бути нижчими за звичайні ціни.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, при визначенні бази оподаткування податком на додану вартість операцій з реалізації платником податку на території України попередньо імпортованого ним товару, звичайна ціна та митна вартість, що є умовною розрахунковою величиною, яка розраховується відповідно до положень Митного кодексу України і застосовується при переміщенні товарів через митний кордон України (зокрема для ведення митної статистики), не є тотожними і не можуть бути порівнюваними.

У відповідності до підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Як вбачається з акту перевірки, податковим органом при проведенні перевірки не здійснено визначення звичайної ціни реалізованих позивачем на внутрішньому ринку України товарів згідно вимог пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», натомість податковий орган з посиланням на пункт 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» дійшов висновку про те, що митна вартість товару є його звичайною ціною.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що доводи податкового органу стосовно того, що згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування податком на додану вартість зазначених операцій має обмежуватися митною вартістю імпортованого товару, яка відповідає його звичайній ціні, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і є помилковими.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Залізничному районі у м. Львова підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі у міста Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ С.Е. Острович

_____________________ Т.М. Шипуліна