Справа № 806/738/15
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м.Житомир справа № 806/738/15

час прийняття: 09 год. 40 хв. категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

за участі секретаря Шевчук Т.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

за участі представника відповідача Подибайло В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Житомирської митниці ДФС та Житомирської митниці Міндоходів про визнання незаконним та скасування наказу №4-о від 02.02.2015 р., поновлення на посаді, зобов'язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Житомирської митниці Міндоходів №4-о від 02 лютого 2015 року;

- поновити її на посаді заступника начальника управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД - начальника відділу контролю за правильністю визначення митної вартості товарів Житомирської митниці;

- зобов'язати Житомирську митницю вчинити всі встановлені законодавством дії щодо поновлення її на посаді заступника начальника управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД - начальника відділу контролю за правильністю визначення митної вартості товарів;

- стягнути з Житомирської митниці ДФС на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що 02 лютого 2015 року наказом голови комісії з реорганізації Житомирської митниці Міндоходів №4-о її звільнено з посади заступника начальника управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД - начальника відділу контролю за правильністю визначення митної вартості товарів на підставі пункту 1 частини 1 ст.40 КЗпП України з підстав реорганізації Житомирської митниці Міндоходів шляхом приєднання до Житомирської митниці ДФС, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби України та визнання такими, що втратили чинність , деяких актів Кабінету Міністрів України". Вважає, що її було звільнено незаконно, наказ №4-о від 02.02.2015 року прийнятий з порушенням законодавства про працю України, а тому він є протиправним та підлягає скасування.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив в його задоволенні відмовити.

В судовому засіданні також були допитані свідки: ОСОБА_4 - завідувач сектору персоналу Житомирської митниці, ОСОБА_5 - член профспілкового комітету первинної профспілкової організації Житомирської митниці Міндоходів, ОСОБА_6 - мати ОСОБА_3.

ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що з 30 жовтня 2014 року було розпочато попередження працівників Житомирської митниці Міндоходів про вивільнення працівників у зв'язку із реорганізацією митниці та запропоновано посади в Житомирській митниці ДФС 240 працівникам. ОСОБА_3 було запропоновано посада головного державного інспектора сектора митно-тарифного регулювання Житомирської митниці ДФС на час декретної відпустки. Інші посади ОСОБА_3 не пропонувались, оскільки вакантні місця, які також були на час декретної відпустки, появились після її звільнення. Повідомила, що ОСОБА_3 має статус жінки, яка виховує дитину сама.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації Житомирської митниці Міндоходів при розгляді питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_3, остання фактично не реагувала. ОСОБА_3 на засіданні профкому підтвердила свою відмову від запропонованої посади. Крім того, на момент звільнення ОСОБА_3 планувала перейти на роботу до іншої установи Державної фіскальної служби. Також пояснив, що перерва в засіданні на вихідний день відбувалась у зв'язку з тим, що з подання на звільнення працівників звернувся заступник голови ліквідаційної комісії Житомирської митниці Міндоходів, засідання продовжилось після надходження відповідного подання від голови ліквідаційної комісії Житомирської митниці Міндоходів.

ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що батьком дитини ОСОБА_3 є ОСОБА_8, який не підтримує контакти з останньою та неприймає участі у вихованні дитини. В свою чергу ОСОБА_3 аліменти на дитину від нього не отримує та на їх отримання не претендувала. Також зазначила, що ОСОБА_3 в шлюбі не перебуває та ніколи не перебувала. В свідоцтві про народження дитини було зазначено батька - ОСОБА_8 у зв'язку з тим, щоб там не стояв прочерк, останній на внесення його імені до свідоцтва згоду надав. Місцезнаходження ОСОБА_8 їй не відоме.

Вислухавши представників сторін та свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працювала на посаді заступника начальника управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД - начальника відділу контролю за правильністю визначення митної вартості товарів Житомирської митниці Міндоходів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби та реорганізувати територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби зокрема Житомирську митницю Міндоходів до Житомирської митниці ДФС.

З метою реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" наказом Міністерства доходів і зборів України від 06.10.2014 року №14 розпочато реорганізацію окремих митниць Міндоходів зокрема Житомирської митниці Міндоходів.

Наказом Державної фіскальної служби від 20.08.2014 року №56 затверджено положення про Житомирську митницю ДФС.

Встановлено, що штатний розпис Житомирської митниці Міндоходів, затверджений заступником міністра доходів і зборів України передбачав штат у кількості 247 штатних одиниць та передбачав структурний підрозділ - управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД до якого входив відділ контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та посаду заступника начальника управління - начальника вказаного відділу (а.с.59-63)

В свою чергу, штатний розпис Житомирської митниці ДФС, затверджений головою Державної фіскальної служби України, передбачає штат у кількості 232 штатних одиниць (а.с.54-58). В даному штатному розписі відсутній структурний підрозділ - управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД.

У зв'язку із зазначеним, профспілковому комітету Житомирської митниці Міндоходів було надано попередження про наступне вивільнення працівників від 08.10.2014 року (а.с.57), а ОСОБА_3 30 жовтня 2014 року видане попередження про зміни в організації виробництва і праці, а також скорочення чисельності і штату працівників, яким одночасно, враховуючи вимоги ч.4 ст.36 КЗпП України, їй було запропоновано продовжити трудові відносини з Житомирською митницею ДФС на посаді головного державного інспектора сектору митно-тарифного регулювання управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника (а.с.49). З вказаним попередженням вона була ознайомлена 04 листопада 2014 року, від запропонованої посади відмовилася, що стверджується актом від 04.11.2014 року (а.с.50).

02 лютого 2015 року профспілковий комітет первинної профспілкової організації Житомирської митниці Міндоходів надав згоду на звільнення ОСОБА_3 (а.с.59) та наказом Житомирської митниці Міндоходів №4-о від 02.02.2015 року звільнено ОСОБА_3 з займаної посади заступника начальника управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД - начальника відділу контролю за правильністю визначення митної вартості товарів Житомирської митниці.

ОСОБА_3 вважає, що її було звільнено незаконно, а наказ №4-о від 02.02.2015 року прийнятий з порушенням законодавства про працю України.

Розглядаючи даний спір по суті суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - постанова № 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено, що згідно штатного розпису Житомирської митниці ДФС, затверджений головою Державної фіскальної служби України, та штатного розпису Житомирської митниці Міндоходів, затверджений заступником міністра доходів і зборів України змінилась гранична чисельність працівників митниці з 247 одиниць до 232 одиниць, а структурний підрозділ управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД, в якому працював позивач, штатний розписом Житомирської митниці ДФС не передбачений. При цьому установа, в якій працював позивач, ліквідовувалась, а виконувані нею функції були передані новоствореній установі.

Крім того позивач не пізніше, ніж за два місяці, був попереджений про наступне вивільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України та позивачу на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України було запропоновано посаду в новоствореній установі, від якої він відмовився.

Суд також зазначає, що позивача було звільнено з урахуванням приписів ч. 1 ст. 43 КЗпП України, яка передбачає розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 цього Кодексу, за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

В свою чергу, суд критично оцінює доводи позивача про те, що відповідач порушив вимоги КЗпП України, запропонувавши йому тимчасові посади (на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника), беручи до уваги, що законодавством України не передбачено обов'язковість пропонування особам посад на умовах безстрокового трудового договору (тобто, постійних), а тому відповідач, враховуючи відсутність на час попередження про майбутнє вивільнення вакантних постійних посад, мав право пропонувати позивачу тимчасові посади (посади за строковим трудовим договором, тобто на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника).

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона є одинокою матір'ю і її не повинні були звільнити з займаної посади, суд до уваги не бере, оскільки останній було запропоновано іншу посаду, від якої вона відмовилась. Слід зазначити, що до моменту звільнення позивач проходив стажування в іншому органі ДФС України і з листа останньої від 31.01.2015 року №49/7/04-0217 вбачається, що на момент звільнення вона була фактично працевлаштована.

Крім того, до категорії одинокої матері відносяться: жінка, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі й розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена).

Судом встановлено, що в свідоцтві про народження дитини позивача наявний запис про батька дитини. Належних документальних доказів того, що ОСОБА_3 виховує дитину самостійно до суду не надано.

Лист Державної фіскальної служби України від 31.01.2015 року №49/7/04-0217 про звільнення позивача у порядку переведення, який адресований Житомирській митниці Міндоходів (а.с.189) на правомірність винесення спірного наказу не впливає, оскільки відповідно до довідки Житомирської митниці ДФС від 06.04.2015 року №29/7/06-70-03 він до останнього не надходив, що свідчить про те, що відповідач про переведення позивача повідомлений не був.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ст. 2, 71 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідачем був дотриманий порядок звільнення позивача, передбачений п. 1 ст. 40 та ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, а тому спірний наказ Житомирської митниці Міндоходів є правомірним.

Враховуючи, що інші позовні вимоги позивача є похідними від позовних вимог про скасування наказу Житомирської митниці від 02 лютого 2015 року №4-о, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог і в цій частині адміністративного позову.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 11, 69-72, 86, 94, 122, 159-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 14 квітня 2015 р.