Справа № 808/3587/13-а
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/3587/13-а

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 року

справа № 808/3587/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Дадим Ю.М. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2013 р. по справі за позовом приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що приватне акціонерне товариство "Завод напівпровідників" 02.01.2002 року зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Запорізької міської ради та перебуває на обліку Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

У період з 13.02.2013 року по 25.02.2013 року посадовими особами податкового органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПрАТ "Завод напівпровідників" від’ємного значення різниці між сумою податкового кредиту за грудень 2012 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень значення з ПДВ, що декларувалось у квітні, травні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2012р., за результатами якої складено акт №100/26-2/31792555 від 26.02.2013 р.

В ході проведення перевірки було встановлено порушення п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України, у зв’язку з чим позивачем завищено від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання і сумою податкового кредиту за грудень 2012 р. на суму 191285,00 грн.; порушення п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.3, абз. “а” п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, у зв’язку з чим позивачем завищено суму бюджетного відшкодування за грудень 2012 року на загальну суму 474857,00 грн.; порушення п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.3, абз. “б” п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, у зв’язку з чим позивачем завищено залишок від’ємного значення з податку на додану вартість (рядок 24 Декларації за грудень 2012 р.) на загальну суму 1416495,00 грн.

Не погодившись з висновками, викладеними в акті перевірки №100/26-2/31792555 від 26.02.2013 р., позивач подав заперечення до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжя Державної податкової служби вих.№279 від 04.03.2013 року, які відповідно до відповіді відповідача за вих.1817/10/26-2 від 12.03.2013 року залишені без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість та отримано від’ємне значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на підставі господарських правовідносин, що підтверджені первинними документами та у відповідності до вимог чинного податкового законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України, при від’ємному значенні суми, розрахованої згідно із пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстрочення або відстрочення відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу – зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.3 ст.200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Водночас, висновків щодо невідповідності наданих ПрАТ "Завод напівпровідників" до перевірки документів первинного бухгалтерського обліку вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», або щодо інших порушень складання податкової звітності з податку на додану вартість, в тому числі й податкового кредиту з ПДВ, що зумовило б підстави для невизнання податкової звітності ПрАТ "Завод напівпровідників" з податку на додану вартість акт перевірки №100/26-2/31792555 від 26.02.2013 р. не містить.

При цьому, матеріали справи свідчать, що висновків зазначених в акту перевірки податковий орган дійшов з огляду на встановлення збитковості операцій.

Так, відповідно досліджених податковим органом під час перевірки документів, а саме згідно податкових накладних, видаткових накладних, бухгалтерських документів за грудень 2012р. та договорів встановлено, що дохід ПрАТ "Завод напівпровідників" від реалізації основної продукції за звітний податковий період складає 1 229 435,05 грн. (без ПДВ). При цьому, згідно калькуляцій собівартості реалізованої продукції, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, первинних документів щодо придбання товарів, послуг (податкових накладних, накладних, актів виконаних робіт, договорів та ін.) собівартість реалізованої продукції у грудні 2012 року складає 4 997 851,12 грн.

Також під час здійснення розрахунку зменшення суми бюджетного відшкодування відповідачем були враховані дані довідок за результатами проведення перевірок позивача щодо достовірності нарахування від’ємного значення податку на додану вартість та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2012 року та листопад 2012 року, якими також було встановлено збитковість господарських операцій позивача з огляду на продаж товарів за ціною нижчою від собівартості.

Тобто, позивачем було реалізовано продукцію за ціною нижчою за собівартість. Так обсяг продажу виготовленої продукції є меншим ніж обсяг придбаних товарів та послуг, з яких складається собівартість виготовленої продукції.

На думку податкового органу, ПрАТ "Завод напівпровідників" за рахунок бюджетного відшкодування намагається покрити свої збитки від продажу продукції за ціною нижче ціни її собівартості.

Тобто, фактично, підставою для невизнання сум заявлених до бюджетного відшкодування та залишку від’ємного значення стала збитковість реалізації виготовленої позивачем продукції.

Однак із зазначеним твердженням неможливо погодитись, з огляду на те, що збитковість окремої господарської операції, що враховується для цілей оподаткування має визначатись з урахуванням грошових сум, які стосуються саме цієї господарської операції, з урахуванням її економічної мети, змісту та обсягу.

До факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов’язаних з виробництвом товару, належать також рівень попиту на продукцію, кон’юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця та інші умови, які об’єктивно впливають на формування ціни. При цьому, чинним законодавством не передбачено обов’язковості визначення бази оподаткування товару, виходячи із його собівартості.

Крім того, під господарською діяльністю, згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, розуміється – діяльність особи, що пов’язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договором комісії, доручення та агентськими договорами.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що приписи Податкового кодексу України, не ставлять в залежність право платника податків на формування податкового кредиту від наявності чи відсутності доходу по окремим господарським операціям, оскільки вказане не може свідчити про відсутність можливості отримання доходу з усієї господарської діяльності.

Таким чином, Податковий кодекс України не встановлює жодних інших вимог, крім вказаних вище, щодо формування податкового кредиту. При цьому, порядок формування податкового кредиту не має зв’язку з фінансовим результатом звітного періоду.

Отже, господарська діяльність також як і підприємницька, проводиться особою на власний ризик, тобто при здійсненні всіх необхідних дій, заходів, укладанні відповідних угод, тощо; особа не може бути впевненою, що той прибуток, на який вона розраховувала протягом провадження господарської діяльності, ще й в тому самому обсязі неодмінно настане. Таким чином придбаваючи товар та відносячи суму ПДВ від цього придбання до податкового кредиту відповідного звітного періоду за результатами якого було отримано від’ємне значення, позивач не знав і не міг знати, чи виправдаються вимушені витрати майбутнім прибутком, що отримає підприємство.

Крім того, відповідачем не проведено детального та обґрунтованого аналізу цін, які існували на світовому ринку щодо товарів, які реалізовував позивач, не здійснено аналізу договорів з ідентичними (однорідними) товарами у співставних економічних умовах, не проаналізовано та не дана оцінка наявності або відсутності будь-яких інших об'єктивних умов, що існували на ринку ідентичних (однорідних) товарів та могли вплинути на ціну.

Таким чином, доводи відповідача, щодо невизнання сум заявлених до бюджетного відшкодування та залишку від’ємного значення у зв’язку зі збитковістю реалізації виготовленої позивачем продукції є безпідставними та обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції.

Також, вірним є зазначення суду першої інстанції щодо безпідставності використання відповідачем під час здійснення перевірки висновків інших актів щодо позивача, на підставі яких були винесені відповідні податкові повідомлення – рішення.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2013 р. – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала виготовлена 09.04.2015 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: О.О. Круговий