Справа № 331/8596/13-а(2а/331/100/14)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2015 рокусправа № 331/8596/13-а(2а/331/100/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2014 року

у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження сільського голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 17.04.2013 року № 39-К «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді спеціаліста I категорії з земельних питань Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області», визнано незаконним та скасовано розпорядження сільського голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 19.04.2013 року № 40-К «Про звільнення ОСОБА_1, I категорії з земельних питань Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області». Стягнуто з Орлянської сільської ради Василіського району Запорізької області на користь ОСОБА_1 16563, 44 середнього заробітку на час вимушеного прогулу без урахування податків і обов'язкових платежів, 600 грн. моральної шкоди, судовий збір в розмірі 34, 41 грн. В решті позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована наступним. Судом встановлено, що відповідачем не доведено те, що ОСОБА_1 була повідомлена про її поновлення на роботі. Позивач була звільнена з роботи 19.04.2013 року і поновлена на роботі 27.11.2013 року, тому середній заробіток підлягає стягненню саме за цей період вимушеного прогулу. Вимоги щодо моральної шкоди задоволено частково, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачем (ОСОБА_1.) було подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції змінити в частині відмови у задоволені позову та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що вирішуючи питання про розмір компенсації за вимушений прогул, суд першої інстанції не вірно обмежив період нарахування такої компенсації період з 19.04.2013 року по 27.11.2013 року та неправильно зменшив відшкодування моральної шкоди з 20 000 грн. до 600 грн.

Відповідачем (Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької) подпно до апеляційного суду заперечення. Згідно яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. В обґрунтування заперечень зазначає, що в рішенні суду не зазначено , що правовою підставою його прийняття є ст. 235 КЗОТ України, тому апелянт не правильно вказує на той факт, що судом невірно застосована ця норма права. Крім того, зазначає, що згідно ст. 237-1 КЗПпП України, порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині відмови з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розпорядження Орлянської сільської ради Василівського району від 17.04.2013 року № 39-К ОСОБА_1 поновлено на посаді на підставі постанови Жовтневого районного суду від 16.04.2014 року. Розпорядженням Орлянської сільської ради Василівського району від 19.04.2013 року № 40-К ОСОБА_1 звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули 17 та 18. 04. 2013 року. Розпорядженнями Орлянської сільської ради Василівського району від 21.06.2013 року № 66-К та 67-К внесено зміни в розпорядження № 39-К і ОСОБА_1 поновлено на посаді з 06.11.2012 року та скасовано розпорядження № 40-К про звільнення ОСОБА_1 Проте, ці розпорядження виконані не були і ОСОБА_1 поновлено на роботі лише 27.11.2013 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідношень правильно застосував норми Кодексу законів про працю України, ЗУ «Про державну службу», Поставу КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 235 КзПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При розрахунку середнього заробітку на час затримки розрахунку при звільнені суд виходить з п. 2,3,5,8 Постави КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно з яким середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Оцінивши докази в повному обсязі суд вважає, що відповідачем не доведено той факт, що ОСОБА_1 була повідомлена належним чином про її поновлення на роботі. Та, оскільки, позивач не знала про свій обов'язок працювати 17 та 18.04.2013 року, то й прогулу без поважної причини вона не скоювала. Крім того, відповідач при застосуванні до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не просив та відповідно не було отримано пояснення від працівника.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується с висновками Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в тому, що розпорядження № 39-К та 40-К підлягають скасуванню.

Згідно матеріалів справи позивач була звільнена з роботи 19.04.2013 року і поновлена на роботі 27.11.2013 року, отже, середній заробіток підлягає стягненню саме за цей період вимушеного прогулу. Позовні вимоги за період з 06.11.2012 року задоволенню не підлягають, оскільки стосуються іншого звільнення і не стосуються предмету цього спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач та характеру немайнових трат. На думку колегії суддів апеляційної інстанції розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн. достатніми доказами не обґрунтований. Тому суд першої інстанції правомірно, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 600 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2014 року в адміністративній справі № 331/8596/13-а(2а/331/100/14) за позовом ОСОБА_1 до Орлянської сільськлї ради Василівського району Запорізької області про визнання протиправними дій - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна