Справа № 2а/1770/3749/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Київ К/9991/44215/12

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Рівненської митниці

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 03.02.2012

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2012

у справі № 2а/1770/3749/2011

за позовом приватного підприємства - фірми "ДНК" (далі - Підприємство)

до Рівненської митниці,

за участю прокуратури Рівненської області,

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.02.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2012, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 10.08.2011 № 50 та № 51 з посиланням на недоведеність митним органом факту заниження позивачем митних платежів при розмитненні ввезених товарів внаслідок заниження їх митної вартості.

Посилаючись на невідповідність висновків судів вимогам чинного законодавства та дійсним обставинам справи, Рівненська митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що документи, представлені Підприємством під час митного оформлення, містять недостовірні відомості для цілей розмитнення імпортованого товару, у зв'язку з чим митна вартість не може бути обчислена за першим методом її визначення.

Заявою від 08.08.2007 № 05/2/1-109 прокуратура Рівненської області повідомила про приєднання до вказаної касаційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційних вимог з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, на виконання зовнішньоекономічного контракту від 11.11.2008, укладеного підприємством (покупець) та фірмою SER ANTBIRLIK (продавець, Республіка Туреччина), та додаткової угоди до нього протягом 2008-2009 років позивачем було ввезено на митну територію України у режимі імпорту з оформленням вантажних митних декларацій товар (фрукти та овочі) загальною фактурною вартість 1 861 509,89 грн. та загальною митною вартістю 2 521 440,57 грн.

Під час проведення перевірки стану дотримання Підприємством законодавства України з питань митної справи при здійсненні митного оформлення товарів, імпортованих за вказаним зовнішньоекономічним контрактом (результати якої викладені в акті від 29.07.2011 № н/0018/1/204000009/) Рівненською митницею не прийнято заявлений позивачем метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у зв'язку з виявленням невідповідності у поданих позивачем документах даних щодо вартості та умов поставки товару відомостям в експортних деклараціях та інвойсах відправника. На підставі цього відповідачем здійснено коригування митної вартості ввезених Підприємством товарів із застосуванням другого методу (за ціною договору щодо ідентичних товарів) та шостого (резервного) методу визначення митної вартості, що, в свою чергу, стало підставою для прийняття Рівненською митницею податкового повідомлення-рішення від 10.08.2011 № 50 (за яким Підприємству визначено податкове зобов'язання з ввізного мита у сумі 63832,99 грн. за основним платежем із застосуванням 31916,50 грн. штрафних санкцій) та податкового повідомлення-рішення від 10.08.2011 № 51 (про донарахування позивачеві податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 134 728,75 грн. за основним платежем та 67364,38 грн. за штрафними санкціями).

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, можна здійснювати за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно з пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи за наведеним у цьому пункті переліком.

У справі, що переглядається, суди встановили, що позивачем подано усі необхідні документи, які підтверджують заявлену при проходженні митних процедур митну вартість товару і містять передбачені законодавством відомості про найменування, кількість та вартість імпортованої продукції. За висновком судів, Підприємством документально підтверджено правомірність визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, шляхом подання зовнішньоекономічного контракту, інвойсів, товаросупровідних документів тощо.

Відповідач в установленому порядку не виявив ознаки недостовірності відомостей про ціну контракту, не довів наявності істотної відмінності відповідної ціни від наявної цінової інформації при співставних умовах шляхом подання належних доказів на підтвердження того, що визначена у зовнішньоекономічному договорі вартість товару штучно занижена з метою ухилення від сплати митних платежів.

Фактично, як вбачається з установлених судами обставин справи, визначення митної вартості спірних товарів здійснено декларантом на підставі ціни товарів, що підлягає сплаті постачальникові.

Факт оплати Підприємством імпортованого товару за ціною відмінною від ціни, визначеній у контракті, Рівненською митницею не виявлено.

Розбіжність ціни договору з ціновою інформацією, що міститься в інших джерелах, які безпосередньо не стосуються договірних умов, не може розглядатися як свідчення недостовірності умов договору, а є лише підставою для здійснення митним органом контрольно-перевірочних заходів.

Слід зазначити, що з огляду на відмінність правового порядку здійснення митних процедур у різних країнах дані, подані учасниками договору митним органам у країні відправника та країні одержання товару, можуть не збігатися, що, однак, не є достатнім свідченням недостовірності таких відомостей.

Таким чином, визначення продавцем іншої вартості товару у поданих ним митному органові Туреччини інвойсах саме по собі, за відсутності інших обставин та доказів на підтвердження недостовірності представлених позивачем даних щодо дійсної ціни імпортованого товару, не може слугувати підставою для висновку про неправильне визначення декларантом митної вартості та зумовлювати необхідність застосування наступних методів визначення митної вартості в силу неможливості використання першого методу.

Наведене обумовлює правильність оскаржуваних судових рішень про задоволення даного позову.

Оскільки судами правильно застосовано норми матеріального права, порушень процесуальних норм допущено не було, то підстави для скасування оскаржуваних судових рішень зі спору відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Рівненської митниці відхилити.

2. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 03.02.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2012 у справі № 2а/1770/3749/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько