Справа № 804/12201/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2015 рокусправа № 804/12201/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровськ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2014 року

у справі № 804/12201/14

за позовом Державної податкової інспекції у Кіровському районі Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

до товариства з обмеженою відповідальністю «МИРНИЙ»

про накладення арешту на кошти та інші цінності,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Кіровському районі Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулась до суду з позовом до ТОВ «МИРНИЙ», в якому просила накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться в установах банків: ПАТ «Актабанк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПУАТ «Фідобанк», Ф. «ДН.РУПАТКБ «Південкомбанк» товариства з обмеженою відповідальністю «МИРНИЙ» з метою погашення податкової заборгованості у сумі 10228 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у звязку з несплатою самостійно визначених грошових зобовязань відповідач має податковий борг перед бюджетом у розмірі 10228,00 грн. Майно, яке може бути джерелом погашення податкового боргу відповідача, відсутнє, проте останній має відкриті рахунки в банківських установах, внаслідок чого позивач просить накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться в установах банків з метою погашення податкової заборгованості.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2014 року в задоволені адміністративного позову відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано доказів прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, а також відсутності будь-якого іншого майна підприємства, достатнього для погашення наявної заборгованості.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач зазначає. що механізм податкової застави платника податків, що має податковий борг, не може бути застосований у спірних правовідносинах, оскільки податковим органом документально підтверджено відсутність у відповідача будь-якого рухомого та нерухомого майна, на яке була б можливість застосувати податкову заставу, крім того, позивач просить накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться в установах банків, що обслуговують відповідача, про майно позивач мову не веде. Також є помилковим посилання суду першої інстанції на пп.94.4 ст.94 ПК України, оскільки, враховуючи пункт 94.2 вказаної статті, у податкового органу відсутні правові підстави для застосування арешту майна платника податків.

Представники сторін в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з облікової картки платника податків із збору за провадження торговельної діяльності (роздрібна торгівля), податковий борг відповідача станом на 31.07.2014 із вказаного збору складає 10228,00 грн.

Позивач зазначає, що ним здійснювались заходи, що погашення вказаного податкового боргу, встановлено, що у відповідача відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, разом з тим відповідач має рахунки у банківських установах, що дає право для застосування арешту коштів на розрахункових рахунках підприємства.

В порядку ст.59 КэПК України позивачем складено та направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 16.10.2012 №740 (а.с. 6, 7).

З метою виявлення та подальшої реалізації рухомого та нерухомого майна боржника відповідачем направлено запити, на які отримано відповіді: від Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції №22250493 від 28.05.2014 - про відсутність відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження; від УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 13.05.2014 - про відсутність автотранспортних засобів.

Довідкою про відкриті розрахункові рахунки в установах банків підтверджено наявність у відповідача банківських рахунків: №8891, №8891, №0837 («УКРСОЦБАНК»), №260042307, №2600484 (АТ «ЕРСТЕ БАНК»), №8001 (ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК»), №487, №487 (АТ «УКРЕКСІМБАНК»), №1251 (ПАТ «АКТАБАНК»).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

За визначенням, наведеним у п.14.1.175 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.41.2 ст.41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Згідно п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо його передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу (пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК України); звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України).

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів державної податкової служби України звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, виникає у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Отже, позивач має право звертатись до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача у випадку одночасної наявності двох умов: наявність у платника податків податкового боргу та відсутність майна для його погашення.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач задля виявлення та подальшої реалізації рухомого та нерухомого майна направляв запити до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції та УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, згідно відповідей яких рухоме та нерухоме майно у відповідача відсутнє.

Проте, отримання позивачем відповідної інформації від зазначених вище органів не є свідченням відсутності у підприємства іншого майна, зокрема, майна, яке або право на яке згідно з нормами діючого законодавства не підлягає державній реєстрації, і на яке може бути звернено стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем інші заходи щодо виявлення майна відповідача не здійснювались.

Главою 9 Податкового кодексу України врегульовані питання щодо погашення податкового боргу платників податків.

Відповідно до п.87.2 ст.87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Порядок здійснення контролюючим органом заходів щодо погашення податкового боргу платника податків встановлено статтею 95 Податкового кодексу України.

Так пунктами 95.1, 95.2 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу відповідно до ст.88 та ст.89 Податкового кодексу України.

При цьому на податковий орган покладаються певні обов'язки задля забезпечення погашення податкового боргу, а саме: складання акту опису майна, реєстрування податкової застави у відповідному державному реєстрі тощо.

Поряд з цим, нормами ст.91 Податкового кодексу України визначено, що керівник органу державної податкової служби за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податків податкового керуючого. Відповідно до наданих п.91.3 ст.91 ПК України повноважень, податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб.

Посилання позивача на неможливість застосування ст.88 ПК України у спірних правовідносинах через відсутність у відповідача будь-якого рухомого та нерухомого майна, на яке б можливо було застосувати податкову заставу, апеляційний суд вважає помилковим, таким, що не відповідає, зокрема, п.89.5 ст.89 ПК України, відповідно до якої у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

Крім того, в будь-якому випадку факт відсутності у платника податків, що має податковий борг, майна, на яке поширюється право податкової застави, і яке може бути джерелом погашення податкового боргу, має бути встановлений податковим органом належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, дії, які вчинив податковий орган перед зверненням з даним позовом до суду, полягають лише у є направленні запитів до відповідних органів, в яких могло бути зареєстровано рухоме та нерухоме майно відповідача.

Проте, рішення про опис майна у податкову заставу, акт опису майна відповідача, або належні докази на підтвердження відсутності у відповідача іншого майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, позивачем не подані, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, з положень пп. 20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК України вбачається, що арешт накладається на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, в звязку з чим апеляційний суд вважає також необхідним надання податковим органом доказів наявності у платника податків коштів та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду в порушення вимог ст.20 ПК України через недоведеність наявності обов'язкових підстав для накладення за рішенням суду арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банку.

Неврахування судом першої інстанції, що статтею 20 ПК України встановлені окремі, відмінні від підстав, передбачених стааттею 94 цього Кодексу, підстави застосування арешту коштів (інших цінностей) на рахунку платника податків у банку, в даному випадку не призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровськ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2014 року у справі № 804/12201/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко