Справа № 826/266/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

05 лютого 2014 року № 826/266/14

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: судді Келеберди В.І., розглянувши у письмовому провадженні клопотання про закриття провадження у справі

за позовом ОСОБА_1
до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: публічне акціонерне товариство "комерційний банк "Земельний капітал", товариство з обмеженою відповідальністю "Карбон ЛТД"
про скасування постанови від 11.12.2013, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, третя особи без самостійних вимог на предмет спору: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Земельний капітал», товариство з обмеженою відповідальністю «Карбон ЛТД» про визнання протиправними дій щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №41193850 від 11.12.2013, визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №41193850 від 11.12.2013, зобов'язання винести постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження.

30.01.2014 в судовому засіданні ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору надійшло клопотання про закриття провадження у справі, вмотивоване тим, що позивач не є учасником виконавчого провадження та особою, яка залучена до проведення виконавчих дій, оскаржувана постанова не порушує права та інтереси позивача, а тому, на думку третьої особи, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В рішенні Конституційного суду України від 09.07.2002 р. у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої ст. 124 Конституції України (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) в п. 3 зазначено, що положення частини другої ст. 124 Конституції України треба розглядати у системному зв'язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у т.ч. судовий захист. Для забезпечення судового захисту Конституція України у ст. 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами. Із змісту частини другої ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Відповідно до частини першої статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною четвертою статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому слід ураховувати, що до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також їх представники за законом чи договором.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Відповідно до ч. 1 ст 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

З матеріалів справи вбачається, що спірне виконавче провадження відкрито на підставі наказу Господарського суду м. Києва, проте позивач не є стороною спірного виконавчого провадження, а відтак дана справа не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Оскільки даний спір є публічно-правовим, для його вирішення законом не встановлено інший порядок судового вирішення, а відтак дана справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, отже клопотання про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Щодо посилання представника третьої особи на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2013 по справі за позовом ПАТ «КБ «Земельний капітал» про визнання недійним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 07.11.2011 укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Земельний капітал» та зареєстровано право власності на спірні приміщення за ОСОБА_1, суд зазначає, що вказаною ухвалою зазначену справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, зазначена вище справа про визнання права власності на спірні приміщення на даний час не вирішена, а відтак твердження представника третьої особи, що ОСОБА_1 не має права власності на спірні приміщення є передчасним та необґрунтованим.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору про закриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на постанову суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя В.І. Келеберда