Справа № 804/930/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2015 р. Справа № 804/930/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ніколайчук С.В.
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.;
представник позивача Тубольцева О.В.;
представник відповідача Кочмар В.О.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Транс Логістик" до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюване рішення є неправомірним, оскільки позивач не порушував пп.135.5.11, п.п. 135.5.14, п.135.5 ст.135, п.137.4 ст.134, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, а до акту перевірки неправомірно включено відомості, які не стосуються діяльності підприємства та щодо яких підприємство об'єктивно позбавлено можливості надати будь-які пояснення чи заперечення. Під час перевірки, в більшості випадків, використано акти перевірок, які не можуть розцінюватися як належна доказова база і, відповідно, бути використані як підстави для здійснення донарахувань ПП «Транс Логістик». Позивач вважає за потрібне звернути увагу суду, що нормами чинного законодавства не передбачена залежність між можливістю формування податкового кредиту з податку на додану вартість з боку покупця та декларуванням зобов'язань з податку на додану вартість з боку постачальника, а з акту вбачається, що розбіжність між сумою податкових зобов'язань з ПДВ контрагентів та податкового кредиту з ПДВ ПП «Транс Логістик» встановлена виключно в ході аналізу податкових баз даних. Натомість про проведення аналізу наданих контрагентами позивача податкових декларацій з ПДВ за відповідні періоди в акті не зазначено.
Ухвалою суду від 19.01.2015р. відкрито провадження по справі №804/930/15 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 03.02.2015р.
В подальшому розгляд справи відкладався на 17.02.15р. та 03.03.15р.
03.03.2015р. в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд адміністративний позов задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Заслухавши представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:
повноваження, компетенція контролюючих органів, обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України. Органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів. Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: загальність оподаткування; рівність усіх платників перед законом; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; презумпція правомірності рішень платника податку; фіскальна достатність; соціальна справедливість; економічність оподаткування; нейтральність оподаткування; стабільність; рівномірність та зручність сплати; єдиний підхід до встановлення податків та зборів. Зазначені принципи спрямовані на недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації.
- на порушення п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2755-VI із змінами та доповненнями, ПП «Транс Логістик» завищено валові витрати на вартість товарів отриманих у 4 кв. 2011 року від ТОВ «Укртрейдспецпокриття» на суму 2016757грн; завищено валові витрати на вартість послуг отриманих у 3 кв. 2013року від ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» на суму 357409грн., у 2013 році від ПП «Ніас Енерго» на суму 282498грн., у 2013року від ТОВ «ВКФ-Простір» всього на суму 1836481грн. у т.ч. за січень 2013 року - 1129298грн та за лютий 2013р. - 728053грн.;
- на порушення п.п. 135.5.11, п.п135.5.14, п.135.5 ст.135, п.137 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2755-VI із змінами та доповненнями ПП «Транс Логістик» занижено доходи у вигляді вартості товару безоплатно отримано від невстановленої особи у 4 кв. 2011 року на суму 2420108,82грн., в результаті чого занижено податок на прибуток у розмірі - 1020479грн., у 3 кв.2013 року у розмірі 428891грн., в результаті чого занижено податок на прибуток у розмірі - 149397грн.
Позивач не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки, оскаржив його в адміністративному порядку.
Також, при проведенні перевірки позивача податковий орган використав надані ПП «Транс Логістик» первинні документи: договори, податкові та видаткові накладні за січень, лютий, березень, серпень 2013р., листопад 2011р., платіжні доручення та інформацію баз даних ОДПС, а саме: База даних «Системи обробки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», АІС «Реєстр платників податків», АІС «Податковий блок», АС «Співставлення Реєстру та Єдиного реєстру податкових накладних», згідно яких встановлено, що одними з контрагентів ПП «Транс Логістик» за січень, лютий 2013 року є підприємство ТОВ «ВКФ-Простір» (код24779755), за березень 2013р. ПП «Ніас Енерго», за серпень 2013р. ТОВ «Дніпропетровський Автоцентр МАЗ» та за листопад 2011р. ТОВ «Укртрейдспецпокриття».
Так, у період, який перевірявся, позивач мав господарські відносини з ТОВ «ВКФ-Простір» згідно договору про надання транспортних послуг №225 від 01.02.2012р..
Відповідно до договору підприємством ТОВ «ВКФ-Простір» у січні, лютому 2013 року виписано податкові накладні та акти здачі-прийняття робіт, розрахунки за договором проводились у безготівковій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.
Судом встановлено, що між ПП «Транс Логістик» та ТОВ «Ніас Енерго» 01.02.13р. укладено договір від 01.02.13р. №539 про надання транспортних послуг, на виконання умов договору ТОВ «Ніас Енерго» на адресу ПП «Транс Логістик» було виписано податкові накладні та акти-прийняття робіт за березень 2013р., розрахунки за договором проводились в безготівковій формі згідно наявних у справі платіжних доручень.
03.01.12р. позивачем укладено договір поставки ВП №59 з ТОВ «Дніпропетровський атоцентр МАЗ». Згідно договору ТОВ «Дніпропетровський атоцентр МАЗ» на адресу ПП «Транс Логістик» було виписано податкові, видаткові накладні, а розрахунки між суб'єктами господарювання проводились у безготівковій формі згідно платіжних доручень, а отриману продукцію позивач використав для власних потреб, що суперечить висновку податкового органу про безтоварність господарських операцій.
Також, судом встановлено, що між ПП «Транс Логістик» та ТОВ «Укртрейдспецпокриття» укладено договір від 21.09.11р. №210901 про поставку ГСМ, згідно договору ТОВ «Укртрейдспецпокриття» на адресу позивача було виписано податкові та видаткові накладні у листопаді 2011р. розрахунки по господарським операціями проводились у безготівковій формі згідно платіжних доручень: №4688 від 07.11.11, № 4797 від 09.11.11р., №4832 від 11.11.11р.
На підтвердження виконання вищезазначених договорів позивачем до суду надано: копії цих договорів; копії первинних бухгалтерських документів, що підтверджують господарських операцій з придбання товарів у ТОВ «Дніпропетровський атоцентр МАЗ», ТОВ «Укртрейдспецпокриття» та придбання транспортних послуг у ТОВ «ВКФ-Простір», ТОВ «Ніас Енерго»: податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття виконаних робіт, банківські виписки за перевіряємий період.
Судом та сторонами оглянуто усю первинну документацію по господарським операціям з вищевказаними контрагентами в оригіналі та повернуто оригінали документів позивачу зважаючи на їх значний обсяг.
02.03.15р. представник податкового органу, також ознайомився з оригіналами первинної документації та матеріалами справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.
Питання, пов'язані з формуванням платником податку на додану вартість податкового кредиту, врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), підпунктом "а" п.198.1 якої передбачено право на віднесення сум податку з ПДВ до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.
Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999 року, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З аналізу наявних у справі первинних документів, які також досліджувались під час перевірки, що підтверджується актом перевірки, за господарськими операціями позивача з вищенаведеними контрагентами вбачається, що вони складені у відповідності до законодавства України.
Жодних зауважень щодо їх оформлення в акті перевірки також не зазначено.
Як на час укладення правочинів позивача із ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ», ПП «Ніас Енерго», з ТОВ «ВКФ-Простір» та ТОВ «Укртрейдспецпокриття» так і під час їх виконання, сторони були належним чином зареєстрованими в ЄДРПОУ та були платниками податку на додану вартість; ні установчі документи контрагентів позивача, ні їх свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість не визнані в установленому порядку недійсними. Вказане відповідачем не спростоване.
Крім того, укладені між сторонами договори не визнавались недійсними в судовому порядку, а твердження відповідача про нікчемність цих правочинів не приймається до уваги судом, оскільки не є безспірним. Суд вважає договори укладеними у відповідності до вимог чинного законодавства та такими, що спрямовані на реальне настання правових наслідків.
Позивачем було надано належні та допустимі докази, які підтверджують правові наслідки вчинених правочинів та те, що господарські операції мали реальний характер, а придбаний товар та транспортні послуги використовувалися в господарській діяльності позивача, однак, відповідачем при винесено спірного податкового повідомлення-рішення зазначене не було прийнято до уваги.
Необхідно зазначити, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість навіть наявність порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу.
При дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Суд звертає увагу на те, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, у яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.
Крім того, щодо контрагента ТОВ «Дніпропетровський Автоцентр МАЗ», 30.04.14р. постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/1137/14 у задоволенні адміністративного позову ДПІ у АНД районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області до ТОВ «Дніпропетровський Автоцентр МАЗ» про застосування адміністративного арешту на кошти на рахунках у банках, зобов'язання допустити до проведення позапланової виїзної перевірки відмовлено, постанова набрала законної сили 26.11.14р. згідно ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
Також, програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, абсолютно справедливо підкреслюється, що такі дані не є також належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.
Таким чином, використання Дніпропетровською ОДПІ інформації комп'ютерних баз: База даних «Системи обробки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», АІС «Реєстр платників податків», АІС «Податковий блок», АС «Співставлення Реєстру та Єдиного реєстру податкових накладних», не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Межі юридичної відповідальності кожного платника податку, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.
Відповідно до положень ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 158-163, 254 КАС України, суд, - ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Приватного підприємства "Транс Логістик" до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволити.
Стягнути з державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" судові витрати в сумі 487грн.20коп. (чотириста вісімдесят сім грн. 20коп.) сплаченого згідно платіжного доручення від 08.01.2015р. за №406.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено 03 березня 2015 року

Суддя С.В. Ніколайчук