Справа № 826/15750/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Володарсько-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області та товариства з обмеженою відповідальністю «Лезниківський кар'єр» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Володарсько-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Лезниківський кар'єр», ОСОБА_4 про скасування розпорядження та зобов'язання утриматись від вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: скасувати розпорядження Володарсько-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 08.08.2014 №188 в частині: доручення голові державної районної державної адміністрації Римару В.А. вжити заходів щодо примусового відчуження земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1); доручення головному спеціалісту-юрисконсульту апарату районної державної адміністрації Бондару Л.М. спільно з ТОВ «Лезниківській кар'єр» підготувати та дати на підпис договір на фінансування заходів щодо відчуження земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 з мотивів суспільної необхідності - для розробки Лезниківського родовища гранитів; зобов'язати Володарсько-Волинську районну державну адміністрацію Житомирської області утриматись від вчинення будь-яких дій, спрямованих на примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2015 позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач Володарсько-Волинська районна державна адміністрація Житомирської області та третя особа ТОВ «Лезниківський кар'єр» звернулись із апеляційними скаргами, в яких просять скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Головою Володарсько-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області прийнято розпорядження від 08.07.2014 №188 «Про викуп або примусове відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності з подальшим наданням даних земельних ділянок у користування ТОВ «Лезниківській кар'єр» для розробки Лезниківського родовища гранитів», яким заступнику голови райдержадміністрації Римару В.А. належить: вжити заходів щодо викупу або примусового відчуження земельних ділянок Топорищинської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області згідно з додатком, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності з подальшим наданням даних земельних ділянок у користування ТОВ «Лезниківській кар'єр» для розробки Лезниківського родовища гранитів (пп. 1 п. 1 Розпорядження); провести з власниками земельних ділянок (паїв) переговори щодо умов викупу земельних ділянок (паїв) для суспільних потреб (пп. 2 п. 1 Розпорядження).

Відповідно до п. 2 Розпорядження відчуження земельних ділянок (паїв), які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, здійснити за рахунок коштів, зарахованих ТОВ «Лезниківській кар'єр» на відкритий в органах державного казначейства України відповідно до порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державного казначейства України, затвердженого наказом від 02.12.2002 №221, спеціальний реєстраційний рахунок для обліку коштів, отриманих за другою підгрупою другої групи джерел власних надходжень згідно з пунктом 4 статті 13 Бюджетного кодексу України, які використовуються на виконання відповідних цільових заходів - здійснення заходів щодо відчуження, викупу земельних ділянок (їх частин), які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

Згідно із п. 3 Розпорядження після оформлення та нотаріального посвідчення правочинів - договорів купівлі-продажу чи отримання рішень адміністративного суду про задоволення позовних вимог щодо примусового відчуження земельних ділянок, оформлення відповідних документів, то підтверджують попередню та повну сплату колишнім землевласникам викупної ціни за земельні ділянки. Зазначені відчужені земельні ділянки перевести із земель приватної власності до земель державної власності.

Відповідно до п. 4. Розпорядження Головному спеціалісту-юрисконсульту апарату райдержадміністрації Бондару Л.М. спільно із ТОВ «Лезниківський кар'єр» підготувати та дати на підпис Договір на фінансування заходів щодо відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності - для розробки Лезниківського родовища гранітів, підготувати та надіслати власникам земельних ділянок письмові повідомлення про викуп земельних ділянок для суспільних потреб з підстав, які допускають примусове відчуження даних земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності, розмістити відповідні оголошення в офіційних друкованих виданнях.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 міститься в додатку до вказаного розпорядження, отже підлягає викупу або примусовому відчуженню з мотивів суспільної необхідності.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач при вирішенні питання про викуп належної позивачу земельної ділянки діяв відповідно до норм Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розташовані, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», однак враховуючи наявність мораторію на відчуження зазначених ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розпорядження від 08.07.2014 №188 в оскарженій частині є протиправним.

Апелянти у своїх скаргах зазначають, що згідно норм п. 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України мораторій не розповсюджується на відносини вилучення земельних ділянок для суспільних потреб, а тому розпорядження від 08.07.2014 №188 в оскарженій частині є законним, а позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянтів безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно із ст. 41 Конституції України та ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Пункт «г» ст. 140 Земельного кодексу України визначає, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб.

Відповідно до ст. 146 Земельного кодексу України викуп земельних ділянок для суспільних потреб, які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розташовані, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» викуп земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна для суспільних потреб - передача земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, за їх згодою у державну чи комунальну власність для задоволення суспільних потреб шляхом укладення договору купівлі-продажу чи іншого правочину у порядку, встановленому законом; відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, для суспільних потреб або з мотивів суспільної необхідності - перехід права власності на земельні ділянки, інші об'єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, за плату в державну чи комунальну власність шляхом їх викупу чи примусового відчуження для потреб держави, територіальної громади, суспільства в цілому; примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності - перехід права власності на земельні ділянки, інші об'єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, до держави чи територіальної громади з мотивів суспільної необхідності за рішенням суду; суспільна необхідність - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку.

Згідно зі ч.ч. 1-3 ст. 4 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розташовані, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» фізичні або юридичні особи не можуть бути протиправно позбавлені права приватної власності на земельні ділянки, інші об'єкти нерухомого майна, що на них розміщені. Викуп земельних ділянок для суспільних потреб, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може здійснюватися за умови відшкодування їх вартості відповідно до закону. Примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом.

Викуп земельних ділянок для суспільних потреб, примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності здійснюються як виняток з дотриманням вимог екологічної безпеки, із забезпеченням подальшого раціонального використання земельних ділянок, у разі якщо об'єкти, визначені у статтях 8 і 9 цього Закону, можна розмістити виключно на земельних ділянках, що відчужуються, або якщо розміщення таких об'єктів на інших земельних ділянках безпосередньо завдасть значних матеріальних збитків або спричинить негативні екологічні наслідки відповідній територіальній громаді, суспільству або державі в цілому (ч. 4).

Викуплена або примусово відчужена земельна ділянка не може бути передана в користування або у власність фізичній чи юридичній особі для цілей, не пов'язаних із забезпеченням суспільних потреб або суспільної необхідності, визначених у рішенні органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про відчуження зазначеної земельної ділянки (п. 5).

Примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності здійснюється за умови надання її власнику відповідно іншої рівноцінної земельної ділянки, якщо інше не погоджено з власником відчужуваної земельної ділянки (ч. 6).

Відповідно до ст. 140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Таким чином, відчуження земельних ділянок відбувається двома способами: шляхом викупу та примусового відчуження. Викуп земельної ділянки передує процедурі примусового відчуження земельної ділянки, яка є наступною стадією припинення права власності.

Відповідно до ст. 151 Земельного кодексу України юридичні особи, зацікавлені у викупі земельних ділянок, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності, зобов'язані до початку проведення проектних робіт погодити з власниками землі, крім викупу земельних ділянок з підстав, що допускають можливість їх примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності, і органами державної влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, місце розташування об'єкта, розмір земельної ділянки та умови її викупу з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів та умови проживання населення і охорону довкілля. Юридичні особи, зацікавлені у викупі земельних ділянок, звертаються з клопотанням про погодження місця розташування об'єкта до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Клопотання щодо погодження місця розташування об'єкта за рахунок земель, викуп яких провадиться Кабінетом Міністрів України та Верховною Радою Автономної Республіки Крим, подається відповідно до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Лезниківський кар'єр» в порядку ст. 151 Земельного кодексу України звернулось до відповідача з відповідним клопотанням.

Згідно до ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

При цьому, статтею 4 Кодексу України про надра визначено, що надра є виключною власністю українського народу і надаються тільки у користування.

В абзац 3 ч. 4 рішення Конституційного Суду України у справі «Про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді» від 08.04.1999 № З-рп/99 зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Лезниківський кар'єр» є надрокористувачем відповідно до спеціального дозволу №1771 від 05.03.1999, площа наданого гірничого відводу перевищує площу земельної ділянки, що розташована над покладами по причині розпаювання земельних ділянок, що знаходяться в межах гірничого відводу ТОВ «Лезниківський кар'єр» на загальну площу 24,714 га.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком відповідача, що в примусовому відчуженні земельних ділянок з подальшою їх передачею ТОВ «Лезниківський кар'єр» для розробки Лезниківського родовища гранітів вбачається суспільний інтерес.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розташовані, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, який прийняв рішення про викуп земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, зобов'язаний письмово повідомити про це їх власника (власників) протягом п'яти днів з дня прийняття такого рішення, але не пізніше як за три місяці до їх викупу. Цей строк поширюється також на тих осіб, які стануть власниками таких об'єктів протягом трьох місяців з дня надходження зазначеного повідомлення.

Згідно з ч. 3 ст. 10 вказаного Закону інформація (письмове повідомлення) надсилається власнику (власникам) земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому (їм) особисто під розписку. У разі якщо місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження осіб, зазначених у частині другій цієї статті, залишається невідомим, навіть після звернення до адресного бюро та органів внутрішніх справ, про прийняте рішення щодо викупу земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, ці особи повідомляються шляхом розміщення відповідного оголошення: в офіційному друкованому виданні, засновником якого є Кабінет Міністрів України, у разі якщо таке рішення приймає Кабінет Міністрів України; у друкованих засобах масової інформації, засновниками яких є Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, на території здійснення повноважень яких знаходиться земельна ділянка, що викуповується органом місцевого самоврядування чи відповідним органом виконавчої влади. Власник (власники) земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, вважається повідомленим про такий викуп з дня опублікування зазначеного оголошення. Орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування зобов'язаний забезпечити отримання власником (власниками) земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, щодо яких прийнято рішення про їх викуп, письмового повідомлення в обсязі, передбаченому цією статтею.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем направлені відповідні повідомлення щодо викупу земельних ділянок для суспільних потреб згідно розпорядження №188 власникам земельних ділянок. Також, в газеті «Прапор» 11.07.20141 №28 та 18.07.2014 №29 опубліковувались оголошення про викуп земельних ділянок для суспільних потреб.

На адресу позивача 09.09.2014 також було надіслано повідомлення про викуп належної йому земельної ділянки, яке отримано позивачем 17.09.2014. Лист направлений співвласнику спірної земельної ділянки ОСОБА_4 повернувся не вручений з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, 07.11.2014 в газеті «Житомирщина» №119 відповідачем опубліковано оголошення щодо викупу для суспільних потреб земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

Таким чином, відповідачем дотримано порядок повідомлення осіб щодо викупу належних їм земельних ділянок визначений ст. 10 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розташовані, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності».

В свою чергу, відповідно до ст. 15 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розташовані, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» у разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об'єктів для суспільних потреб зазначені об'єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення: об'єктів національної безпеки і оборони; лінійних об'єктів та об'єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, магістральних трубопроводів, ліній електропередачі, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об'єктів, необхідних для їх експлуатації; об'єктів, пов'язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення; об'єктів природно-заповідного фонду; кладовищ. Примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності здійснюється за рішенням суду.

Згідно зі ст. 16 згадуваного Закону орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що прийняв рішення про відчуження земельної ділянки, у разі недосягнення згоди з власником земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, щодо їх викупу для суспільних потреб відповідно до розділу II цього Закону звертається до адміністративного суду із позовом про примусове відчуження зазначених об'єктів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу, що оскаржене розпорядження про примусовий викуп земельних ділянок не має правовим наслідком примусове відчуження земельної ділянки, оскільки примусове відчуження земельної ділянки можливо лише за судовим рішенням.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що належна позивачу спірна земельна ділянка має цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Таким чином, мораторій розповсюджується на вилучення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі для суспільних потреб.

Стосовно доводів апелянтів про те, що мораторій на відчуження землі не розповсюджується на відносини примусового відчуження земельних ділянок за судовим рішенням колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності»:

відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, для суспільних потреб або з мотивів суспільної необхідності - перехід права власності на земельні ділянки, інші об'єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, за плату в державну чи комунальну власність шляхом їх викупу чи примусового відчуження для потреб держави, територіальної громади, суспільства в цілому;

викуп земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна для суспільних потреб - передача земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, за їх згодою у державну чи комунальну власність для задоволення суспільних потреб шляхом укладення договору купівлі-продажу чи іншого правочину у порядку, встановленому законом;

примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності - перехід права власності на земельні ділянки, інші об'єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, до держави чи територіальної громади з мотивів суспільної необхідності за рішенням суду;

суспільна необхідність - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку;

суспільна потреба - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади потреба у земельних ділянках, у тому числі тих, на яких роміщені об'єкти нерухомого майна, викуп яких здійснюється в порядку, встановленому законом.?

Крім того, ст. 351 Цивільного кодексу України передбачає, що: право власності на житловий будинок, інші будівлі, споруди, багаторічні насадження може бути припинене за згодою власника у разі викупу земельної ділянки, на якій вони розміщені, для суспільних потреб чи за рішенням суду в разі її примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності з обов'язковим попереднім і повним відшкодуванням їх вартості.

Тобто, законодавство України передбачає два способи відчуження землі для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності:

а) викуп для суспільних потреб (добровільний шляхом укладення договору між власником і державою чи територіальною громадою);

б) примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності через рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу, що з Перехідних положень Земельного Кодексу України вбачається, що мораторій не поширюється на викуп землі для суспільних потреб за згодою громадян по договору купівлі-продажу, однак, виключення з мораторію не розповсюджується на примусове відчуження землі з мотивів суспільної необхідності через суд.

При цьому, «викуп для суспільних потреб» і «примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності» це різні за змістом поняття. І якщо виключення з мораторію розповсюджується лише на «викуп для суспільних потреб», то на інші способи відчуження, в тому числі на «примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності», мораторій не поширюється і в такий спосіб вилучати землю не можна, що вірно вказав суд першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що розпорядження від 08.07.2014 №188 в оскарженій частині є незаконним, оскільки відповідачем під час його прийняття не враховано наявність мораторію на відчуження зазначених ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимоги про зобов'язання відповідача утриматись від вчинення будь-яких дій, спрямованих на примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, оскільки скасування розпорядження в оскарженій частині прямо вказує на відсутність підстав реалізації такого розпорядження та вчинення відповідачем дій спрямованих на примусове відчуження земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянти не надали до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Володарсько-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області та товариства з обмеженою відповідальністю «Лезниківський кар'єр» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 09.04.2015.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.