Справа № 815/1899/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1899/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області про визнання незаконним наказу № 12 о/с від 19.02.2015 року про звільнення та поновлення на раніше займаній посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (надалі по тексту - відповідач), в якому з урахуванням поданої уточненої позовної заяви, просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним наказ Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області № 12 о/с від 19 лютого 2015 року про звільнення його, капітана внутрішньої служби в запас з посади заступника начальника СІЗО з інтендантського та комунально-побутового забезпечення, начальника відділу інтендантського і господарського забезпечення Ізмаїльського слідчого ізолятора з 16 лютого 2015 року та поновити його на раніше займаній посаді.

В обґрунтування вимог, позивач зазначив, що відповідно до наказу Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області № 17 о/с від 23.02.2012 року ОСОБА_1 був призначений старшим інспектором відділу інтендантського і господарського забезпечення Ізмаїльського слідчого ізолятора. 06.06.2013 року при виконанні своїх обов'язків він проводив огляд працівників СІЗО м. Ізмаїла та їх особистих речей з метою попередження проносу заборонених предметів на територію ізолятора. При цьому молодший інспектор 2-ої категорії Гиневский С.С. проніс на територію, що охоронялася, заборонений предмет мобільний телефон з сім-картою оператора «Київстар», за фактом чого ОСОБА_1 був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 367 КК України. Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2013 року йому було визначено покарання у вигляді штрафу в сумі 510 грн. без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Через рік і більше, 19.02.2015 року наказом № 12 о/с, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений 02.03.2015 pоку, його звільнили в запас відповідно до п. 64 «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (набрання законної сили рішення суду про притягнення до відповідальності за здійснення кримінального правопорушення). В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на вимоги ст. 148 КЗпП України, відповідно до якої, дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше ніж за шість місяців з дня здійснення провини. З огляду на викладене, позивач вважає своє звільнення із займаної посади незаконним, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов не визнала та просила суд в його задоволенні відмовити у повному обсязі з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов, посилаючись, зокрема, на те, що пунктом 64 підпунктом «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», або кримінального правопорушення. Пунктом 67 Положення передбачено, що особи рядового або начальницького складу, притягнуті до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», або кримінального правопорушення, підлягають звільненню із служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня надходження до органу внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили. На виконання зазначених вимог, пунктом 2 висновку службової перевірки встановлено, що капітан внутрішньої служби ОСОБА_1 підлягає звільненню з органів ДКВС України в запас ЗС України (з постановкою на військовий облік) за п.64 (й) Положення. З зазначеним висновком перевірки позивач був ознайомлений 16.01.2015 року, про що свідчить його підпис. 13.01.2015 року за №2-209 позивачу направлене повідомлення щодо прибуття його особисто 22.01.2015 року об 12:00 годин до Управління для прийняття участі у кадровій комісії, 16.01.2015 року з зазначеною вимогою позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис. Проте, починаючи з 20 січня по 13 лютого 2015 року позивач знаходився на лікарняних, що унеможливлювало його звільнення. У зв'язку з зазначеним, наказом Управління від 19.02.2015 року №12 о/с капітан внутрішньої служби ОСОБА_1, заступник начальника СІЗО з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальник відділу інтендантського та господарського забезпечення Ізмаїльського слідчого ізолятора з 16.02.2015 року достроково звільнений з органів ДКВС України в запас ЗС України (з постановкою на військовий облік) за п.64 (й) Положення, у зв'язку з набранням законної сили вироку суду щодо притягнення до кримінального правопорушення. Відповідач вказує, що вищенаведене та копії документів, які додані до суду, свідчать про те, що при звільненні ОСОБА_1 за пунктом 64 «й» Положення відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, з дотримання вимог чинного законодавства.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

21 вересня 2013 року капітан внутрішньої служби ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника СІЗО по з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальника відділу інтендантського та господарського забезпечення Ізмаїльського слідчого ізолятора, відповідно до наказу Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 19 вересня 2013 року №41о/с, що згідно положень п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори щодо проходження якої, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, отримання відповідних компенсацій, пов`язаних з її проходженням згідно п.2 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

08.10.2014 року за вх. № 16155 до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області надійшла копія вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2013 року відносно вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 ч. І Кримінального кодексу України ОСОБА_1, заступником начальника Ізмаїльського СІЗО з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальником відділу інтендантського та господарського забезпечення Ізмаїльського слідчого ізолятора (а.с. 50).

З метою встановлення фактів притягнення до кримінальної відповідальності капітана внутрішньої служби ОСОБА_1, наказом начальника Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 16.10.2014 року №399 затверджено склад комісії по проведенню службової перевірки по вищезазначеному факту (а.с. 51).

23 жовтня 2014 року начальником управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області затверджено висновок службової перевірки за фактом притягнення до кримінальної відповідальності капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 та несвоєчасного надходження вироку суду до УДПтС України в Одеській області (а.с. 52-53).

Як вбачається з висновку, комісією зроблено висновок про необхідність на виконання вимог п. 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ питання щодо дострокового звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 розглянути на засіданні кадрової комісії.

Судом встановлено, що при проведені службової перевірки ОСОБА_1 не заперечував відносно притягнення його до кримінальної відповідальності, про що і сам зазначив в своїх поясненнях (а.с. 56).

З метою остаточного підтвердження або спростування факту притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності Управлінням був зроблений запит до УІАЗ ГУМВС та ОСК УСБ України в Одеській області.

17.12.2014 року отримана відповідь, в якій зазначено про факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності за ст. 367 ч. І. КК України, засуджений 25.11.2013 року, вирок набрав законної сили 26.12.2013 року (а.с. 57).

Судом встановлено, що після остаточного підтвердження всіх фактів зазначеної події, листом Управління від 22.12.2014 року за вих. №2-8222 на адресу Ізмаїльського СІЗО ІСІ УДПтС України в Одеській області був направлений висновок службового розслідування для ознайомлення під особистий підпис ОСОБА_1 та зобов'язано забезпечити прибуття позивача 25.12.2014 року о 10:00 годині до Управління (а.с. 58).

22.12.2014 року ОСОБА_1 був ознайомлений з висновком службового розслідування від 23 жовтня 2014 року, проте зазначив про не згоду з ним, про що свідчить його запис та підпис у висновку (а.с. 53), відносно чого представник позивача не заперечувала у судовому засіданні.

24 грудня 2014 року на ім'я начальника Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області позивач подав рапорт, в якому просив призначити службове розслідування з метою з'ясування всіх обставин справи (а.с. 59).

На виконання резолюції начальника Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області було проведено додаткову службову перевірку по фактам викладеним у рапорті капітана внутрішньої служби ОСОБА_1, за результатом якої начальником Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області 20 січня 2015 року затверджено висновок службової перевірки (а.с. 60-61).

У пункті 2 зазначеного висновку службової перевірки зроблено висновок про те, що на підставі п.п. 63, 64, 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 29.07.1991 року № 114 заступник начальника СІЗО з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальник відділу інтендантського та господарського забезпечення Ізмаїльського слідчого ізолятора УДПтС України в Одеській області капітан внутрішньої служби ОСОБА_1 підлягає звільненню з органів Державної кримінально-виконавчої служби України в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за п. 64 (й) (а.с. 60-61).

Судом встановлено, що 13.01.2015 року за №2-209 позивачу направлене повідомлення щодо прибуття його особисто 22.01.2015 року о 12:00 годині до Управління для прийняття участі у кадровій комісії. 16.01.2015 року з зазначеною вимогою позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 62).

Проте, починаючи з 20 січня по 13 лютого 2015 року позивач знаходився на лікарняних, що унеможливлювало його звільнення, що підтверджується довідкою Ізмаїльського СІЗО та довідками про тимчасову непрацездатність (а.с. 63-65).

У зв'язку із зазначеним, наказом Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 19.02.2015 року №12 о/с капітан внутрішньої служби ОСОБА_1, заступник начальника СІЗО з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальник відділу інтендантського та господарського забезпечення Ізмаїльського слідчого ізолятора з 16.02.2015 року звільнений в запас Збройних Сил України за п. 64 «й» (у разі набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 32). З оскаржуваного наказу вбачається, що в якості підстави звільнення зазначено: вирок Ізмаїльського міськрайонного суду від 25.11.2013 року, висновок службового розслідування УДПтС України в Одеській області від 20.01.2015 року (а.с. 32).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд погоджується з підставами звільнення позивача з органів внутрішніх справ та вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 64 «й» (у разі набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року №2713-IV, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Тобто, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби розповсюджується дія Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114.

Так пунктом 8 розділу І Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ встановлено, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема, у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», або кримінального правопорушення.

Пункт 63 «й» розділу УІІ вказаного Положення наголошує, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», або кримінального правопорушення.

Пунктом 64 «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», або кримінального правопорушення.

При цьому, пунктом 67 Положення встановлено, що особи рядового або начальницького складу, притягнуті до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», або кримінального правопорушення, підлягають звільненню із служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня надходження до органу внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Таким чином, з огляду на те, що факт набрання законної сили вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2013 року відносно вчинення позивачем кримінального правопорушення передбаченого ст. 367 ч. І Кримінального кодексу України ОСОБА_1 встановлений судом вище та не спростовувався сторонами, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 64 «й» (у разі набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на норми Кодексу законів про працю України, зокрема вимоги ст. 148, та зазначає, що відносини щодо проходження службу в органах внутрішніх справ не є трудовими, тому всі питання по звільненню/поновленню на службі, підлягають вирішенню відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Так, кодекс законів про працю України, згідно зі статтею 1, регулює трудові відносини виключно працівників, до кола яких, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, як спеціальні суб'єкти права, не належать, оскільки не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять саме службу в органах внутрішніх справ, так само як і в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Також листом Міністерства соціальної політики України від 24 липня 2013 року №774/13/84-13 надані роз'яснення щодо поширення КЗпП на військовослужбовців, а саме: відповідно до Закону України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов'язок і військову службу» військовослужбовці - це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань.

При цьому згідно зі статтею 2 вищезазначеного Закону України військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни.

Стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність.

Виходячи з наведеного, на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.

Зазначена позиція також підтверджується листом Верховного Суду України від 23.03.1998 року № 1-5/82, яким було надано роз'яснення щодо неможливості застосування норм Кодексу законів про працю для врегулювання питань проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішньої служби в органах Міністерства внутрішніх справ, оскільки вони проходять службу і їх правовий, соціальний статус регулюється відповідними законами.

При цьому суд зазначає, що накладання дисциплінарного стягнення на осіб рядового і начальницького складу здійснюється відповідно до Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460-ІУ, відповідно до ст. 12 якого, дисциплінарні стягнення можуть накладатися на осіб за порушення службової дисципліни.

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_1 не притягувався до дисциплінарної відповідальності, а звільнений у зв'язку з набранням законної сили вироку суду щодо притягнення його до кримінального правопорушення, а тому твердження позивача щодо неправомірного накладання дисциплінарного стягнення є безпідставними.

На підставі встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи докази, які є у справі їх достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача зі служби, відповідач - Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Отже підстави для скасування оскаржуваного наказу - відсутні.

Оскільки судом встановлено правомірність оскаржуваного наказу відповідача щодо звільнення ОСОБА_1, похідні позовні вимоги позивача щодо поновлення його на раніше займаній посаді - задоволенню також не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно зі ст. 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, керуючись внутрішнім переконанням, суд вважає, що звільнення позивача зі служби у зв'язку з набранням законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у запас Збройних сил України вчинено у відповідності до законодавства України, в межах повноважень Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області, при цьому права, свободи чи законні інтереси позивача порушено не було, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області про визнання незаконним наказу № 12 о/с від 19.02.2015 року про звільнення та поновлення на раніше займаній посаді - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 16 квітня 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 17 квітня 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області про визнання незаконним наказу № 12 о/с від 19.02.2015 року про звільнення та поновлення на раніше займаній посаді - відмовити.

17 квітня 2015 року.