Справа № 819/781/15-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

819/781/15-a

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

Справа № 819/781/15-a

15 квітня 2015 року

м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого – судді Чепенюк О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі до приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі (далі – УПФУ в місті Тернополі, позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» (далі – ПП «Тернопільська фірма «Будівельник», відповідач) про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у розмірі 5501,75 грн.

До початку судового розгляду справи по суті від представника відповідача надійшло до суду клопотання від 14.04.2015 року про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України). Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.04.2011 року порушено провадження у справі № 10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство ПП «Тернопільська фірма «Будівельник», а тому відповідно до положень статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» дана справа має розглядатись господарським судом.

Представник позивача ознайомившись зі змістом клопотання представника відповідача, проти його задоволення заперечив, про що подав письмові пояснення від 15.04.2015 року, у яких зазначив, що провадження у справі про банкрутство відповідача порушено до набрання чинності змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинних з 19.01.2013 року), а тому положення Закону, на які посилається представник відповідача, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, спір підлягає розгляду адміністративним судом.

Одночасно представник позивача подав до суду заяву від 15.04.2015 року про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча в розумінні статей 33, 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 18), причини неприбуття представника до суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від сторони не надходило.

Згідно із частиною четвертою статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, судовий розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований як юридична особа 10.08.1998 року, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.04.2011 року порушено провадження у справі № 10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство ПП «Тернопільська фірма «Будівельник», що підтверджується відомостями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців станом на 18.03.2015 року та копією ухвали Господарського Тернопільської області від 26.04.2011 року.

У даній справі УПФУ в місті Тернополі заявлені позовні вимоги до ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у розмірі 5501,75 грн., яка виникла за період з 01.10.2014 року по 25.03.2015 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство підприємства.

Представник відповідача вважає, що дана справа з позовними вимогами до боржника-банкрута про стягнення заборгованості підвідомча Господарському суду Тернопільської області, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, а не адміністративному суду.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для закриття провадження у справі суд враховує наступне.

Пунктом 5 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках встановлених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

19.01.2013 року набрав чинності (за винятком окремих його положень) Закон України від 22.12.2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яким зазначений Закон викладено в новій редакції.

Так, згідно з абзацом четвертим частини восьмої статті 23 нової редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають будь-які (незалежно від характеру правовідносин) поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури кредитори з поточними вимогами до боржника повинні звертатися в межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, чи розглянуті відповідні вимоги у позовному провадженні.

Разом з тим, відповідно до пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 року № 4212-VI (в редакції згідно Закону України від 02.10.2012 року № 5405-VI) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення юрисдикції справи суд має врахувати положення пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, чи таку ухвалу постановлено до чи після 19.01.2013 року.

Оскільки у спірному випадку провадження у справі про банкрутство відповідача порушено ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.04.2011 року, тобто, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 року № 4212-VI, то положення зазначеного Закону не можуть застосовуватись судом у відношенні такого боржника, в тому числі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин і положення статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що вступила в дію 19.01.2013 року, на які посилається представник відповідача.

У даному випадку відповідач ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» не є особою, процедура банкрутства якого регулюється Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 року № 4212-VI (в редакції, що набрала законної сили 19.01.2013 року), а поточні вимоги до такого боржника не можуть розглядатися в порядку, що передбачений частиною четвертою статті 10, частиною восьмою статті 23 вказаного Закону (в новій редакції).

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо подальшого удосконалення адміністрування податків і зборів» від 06.12.2012 року № 5518-VI були внесені зміни до деяких законодавчих актів, які набрали чинності з 19.01.2013 року.

Так, частину четверту статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI викладено в наступній редакції: «Суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України».

Пункт 7 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України».

Цими ж змінами у Кодексі адміністративного судочинства України у пункті 1 частини першої статті 3 слова «крім випадків, встановлених законом» виключено, пункт 5 частини третьої статті 17 виключено.

Внесення вказаних змін до процесуального закону, яким є Кодекс адміністративного судочинства України, обумовлює необхідність встановлення адміністративним судом обставин щодо належності розгляду в порядку адміністративного судочинства вимог до боржника у відношенні якого порушено провадження у справі про банкрутство з урахуванням положень спеціального закону (Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

У даному випадку спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства відповідно до пункту 5 частини другої статті 17 КАС України, оскільки положення Господарського процесуального кодексу України щодо підвідомчості, визначеної пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, та норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону, чинній з 19.01.2013 року) не підлягають застосуванню до боржника, провадження у справі про банкрутство якого порушено до 19.01.2013 року.

Відтак, спір за даними позовними вимогами, що заявлені УПФУ в місті Тернополі на виконання повноважень суб’єкта владних повноважень, відноситься до юрисдикції адміністративного суду, а тому з підстав наведених вище суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження в справі.

Керуючись статтями 17, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі до приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та не підлягає оскарженню. Заперечення на таку ухвалу можуть бути викладені в апеляційній скарзі на постанову суду.

Суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.