Справа № 804/8348/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 рокусправа № 804/8348/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі №804/8348/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) 13 червня 2014 року звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, згідно з яким просить визнати протиправною та скасувати прийняту відповідачем вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2 9592/6/1703 від 13 травня 2014 року зі сплати єдиного внеску в сумі 6623,78 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) повинна бути скасована, оскільки висновки відповідача, викладені у акті №1109/1703/ від 13 травня 2014 року (далі - акт перевірки) на підставі якого її було прийнято є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, має місце порушення п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201, п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України, ст.7, 9, 11, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення спору.

Згідно з запереченням на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, який заперечував, щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від №1109/1703/ від 13 травня 2014 року в якому зроблено висновок про порушення позивачем:

- п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 3820,00 грн., у т.ч. за грудень 2012 року у розмірі 2051,00 грн., за березень 2013 року у розмірі 912,00 грн., за липень 2013 року у розмірі 746,00 грн., за жовтень 2013 року у розмірі 111,00 грн.;

- п.п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності: за 2012 рік у розмірі 1537,52 грн., за 2013 рік у розмірі 1325,81грн.;

- пункту 51.1 статті 51 та підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, п.176.2 сг. 176 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 не надано до ДПІ податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку (форма 1 - ДФ) за 2 - 3 кв. 2011 року, 1 кв. 2012 року та 1-2 кв. 2013 року інформацію щодо нарахування та виплати доходів фізичним особам-підприємцям за придбані у них товари;

- п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ст. 6, п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8 ЗУ N 2464-VI, в результаті чого донараховано єдиний внесок у розмірі 34,7%, який повинен бути нарахований на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - підприємцями 6623,78 грн., в т.ч. по періодах: 2012 рік - 3556,75 грн., 2013 рік - 3067,03 грн.

Згідно з актом перевірки відповідач вважає, що ФОП ОСОБА_1 товар придбаний протягом 2012 - 2013 років у ТОВ фірма «Спектр А» та ТОВ «Тексіка», вартість якого, віднесено до складу витрат, пов'язаних з його господарською діяльністю, а суми сплаченого (нарахованого) ПДВ у зв'язку з їх придбанням, віднесені до складу податкового кредиту, для пошиву спеціального одягу контрагентам-виконавцям не передавались та у залишку товару згідно з обліком підприємця не значиться.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкову вимогу № Ф-2 від 13 травня 2014 року, якою визначено до сплати суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 6623,78 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаної вимоги відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірну вимогу відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно з вимогами п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких, передбачено законодавством.

Статтею 177 Податкового кодексу України визначено особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, згідно з п. 177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (тобто, у розмірі 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами).

Згідно з вимогами п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто, різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У відповідності до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно із пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, з вказаних нормам права вбачається, що при визначенні фізичною особою-підприємцем, об'єкта оподаткування податком на прибуток можуть враховуватися лише документально підтверджені витрати, пов'язані з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця, які включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у межах своєї господарської діяльності шляхом укладання договорів поставки, придбав у ТОВ фірма «Спектр-А» та ТОВ «Тексiка» товар (стрічка, тасьма, шнур).

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини поставки товару.

Щодо правовідносин з ТОВ фірма «Спектр-А» це договір № ДГ-0000016 від 18 грудня 2012 року (а.с.46-47), видаткові накладні (а.с.49,51,53), рахунки-фактури (а.с.48,50,52).

ТОВ фірма «Спектр-А» виписано позивачу податкові накладні за грудень 2012 року, березень, квітень 2013 (а.с.54-57).

Щодо правовідносин з ТОВ «Тексіка» це договір № 523 від 09 січня 2013 року (а.с.58-59), видаткова накладна (а.с.60).

ТОВ «Спектр А» виписано позивачу податкові накладні за грудень 2012 року, березень, листопад 2013 року (а.с.54-57).

ТОВ «Тексіка» виписано позивачу податкову накладну за жовтень 2013 року (а.с.61).

Зазначений товар був використаний позивачем у власній господарській діяльності, а саме для пошиття спеціального одягу, який в подальшому був реалізований.

Обставини використання придбаного в господарській діяльності позивача підтверджуються договорами виконаних робіт з ТОВ «Східлімітед», ТОВ «Гєніус» (а.с.62,80) та додатковими угодами до них (а.с.63-63,81-82), актами прийому-передачі матеріалу (а.с.64-69,83-89), видатковими накладними (а.с.70-74,90-96), актами списання матеріалів (а.с.75-79,97-103).

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем дотримано положення пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 та п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України та правомірно включено до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, витрати, понесені ним у 2012 році на загальну суму 10250,10 грн. та в 2013 році на загальну суму 8838,70 грн. у зв'язку із придбанням протягом у ТОВ фірма «Спектр А» та ТОВ «Тексіка» товару (стрічка, тасьма, шнур), а таким чином, дотримано положення п.177.2 ст.172 Податкового кодексу України та правильно розраховано об'єкт оподаткування податком на доходи з фізичних осіб за 2012 та 2013 роки, що свідчить про відсутність заниження чистого оподаткованого доходу.

Отже , з боку позивача відсутнє завищення витрат та заниження чистого оподаткованого доходу за 2012 та 2013 роки.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, оскільки, предметом оскарження у цій справі є донарахування зі сплати єдиного внеску. Право позивача на податковий кредит, не є предметом спору у цій справі, а тому приписи п.198.6 ст.196, п.201.10 ст.201, п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України правомірно не застосовувались судом першої інстанції та не могли бути ними порушені як вважає відповідач.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі №804/8348/14 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 10 квітня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко