Справа № К/9991/3101/12-С
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2015 р. м. Київ К/9991/3101/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Ситникова О.Ф.,

Черпака Ю.К.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову окружного адміністративного суду міста Севастополя від 11 серпня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Севастополь, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, третя особа -Севастопольський апеляційний господарський суд про стягнення недоотриманого грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Севастополь, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, третя особа -Севастопольський апеляційний господарський суд про стягнення недоотриманого грошового забезпечення.

Просила суд зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів»у сумі 156 679 гривень 00 копійок для виплати судді Севастопольського апеляційного господарського суду ОСОБА_2; стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у місті Севастополі та Державної судової адміністрації України на користь судді Севастопольського апеляційного господарського суду ОСОБА_2 заборгованість з щомісячного грошового забезпечення за період з 1 січня 2010 року по 01 квітня 2011 року у сумі 156 679 гривень 00 копійок.

Постановою окружного адміністративного суду міста Севастополя від 11 серпня 2011 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою «Виконання рішень судів та користь суддів» у сумі 156 679 (сто п'ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят девять) грн. 00 коп. для виплати судді Севастопольського апеляційного господарського суду ОСОБА_2.

Стягнуто з Державної судової адміністрації України, як головного розпорядника бюджетних коштів за бюджетною програмою «Виконання рішень суддів на користь суддів», на користь судді Севастопольського апеляційного господарського суду ОСОБА_2 несплачену частину щомісячного грошового забезпечення за період з 01 січня 2010 року по 01 квітня 2011 року у розмірі 156 679 (сто п'ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят дев'ять) грн. 00 коп. (без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2011 року апеляційну скаргу Державної судової адміністрації залишено без задоволення, а рішення першої інстанції без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції Державна судова адміністрація України звернулася з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що судами неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач Указом Президента України від 27 листопада 2001 року № 1151/2001 була призначена суддею Господарського суду міста Севастополя.

Указом Президента України від 4 жовтня 2005 року № 1412/2005 позивач був призначений суддею Севастопольського апеляційного господарського суду.

Наказом голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 25 листопада 2005 року № 95-К ОСОБА_2 призначена з 28 листопада 2005 року на посаду судді Севастопольського апеляційного господарського суду.

15 березня 2007 року Постановою Верховної Ради України № 750-У була обрана на посаду судді Севастопольського апеляційного господарського суду безстроково.

Відповідно до довідок, виданих Севастопольським апеляційним господарським судом, та розрахунків, доданих до них, сума нарахованої та фактично виплаченої позивачу заробітної плати за період з 1 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року складає 84 558 грн. 00 коп., за період з 1 січня 2011 року по 31 березня 2011 року 18 616 грн. 00 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги суди встановили, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» від 31 грудня 2005 року № 1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865.

Однак, з такими висновками судів погодитись неможливо виходячи з наступного.

У статті 6 Конституції України міститься правова норма, згідно з якою державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Статус суддів, відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, визначається виключно законами України. Незалежність та недоторканість суддів на час виникнення спірних правовідносин гарантувалась нормами Закону України «Про статус суддів».

Згідно зі статтею 44 вказаного Закону заробітна плата судді, як складова його матеріального і соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді. Вона

складалась з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. У свою чергу посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець диференційовано вирішив питання про оплату праці суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів, які виконують ще й обов'язки на адміністративних посадах, з тим, щоб досягти справедливого співвідношення в оплаті праці в залежності від обсягу виконуваної роботи. Іншого законодавчого акту з питань оплати праці суддів немає.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону 30 червня 2005 року та 3 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанови № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», згідно з абзацом другим пункту 1 якої посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01 червня 2005 року становив 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та № 865 «Про оплату праці суддів», якою затверджена Схема посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано, виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати.

Постанова Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 повинна була набрати чинності з 01 січня 2006 року. Однак, до набрання чинності вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» було зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів, у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати - 332 грн.

Іншою постановою від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, зокрема, постанову доповнено пунктом 4-1, згідно з яким також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені постановою від 3 вересня 2005 року № 865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови від 03 вересня 2005 року № 865 до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01 вересня 2005 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати 332 грн, що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 відбулося до моменту набрання нею чинності, ця постанова у редакції до внесення доповнень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 не була введена в дію, тому суди не мали підстав для висновку про те, що ці нормативні акти суперечать Закону України «Про статус суддів». Отже, висновок судів про незаконність дій відповідача не відповідає нормам матеріального права.

Крім того, постановою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2011 року постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року скасовано, у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено.

При цьому касаційним судом зазначено, що оскаржувані постанови не звужують існуючі гарантії незалежності суддів. Постанови Кабінету Міністрів України, що є предметом оскарження, не суперечать Закону України «Про статус суддів», прийняті в межах його повноважень Кабінету Міністрів України.

Отже, судом касаційної інстанції у справі щодо оскарження нормативно-правового акту органу виконавчої влади висловлено правову позицію щодо законності пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865.

Вирішуючи спір, суди не використали право зупинити провадження у справі до розгляду адміністративної справи щодо оскарження нормативно-правового акту органу виконавчої влади судом касаційної інстанції, не дали правової оцінки нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини справи судами встановлені повно й правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити.

Постанову окружного адміністративного суду міста Севастополя від 11 серпня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2011 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Севастополь, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, третя особа -Севастопольський апеляційний господарський суд про стягнення недоотриманого грошового забезпечення відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.В. Ліпський

Судді: О.Ф. Ситников

Ю.К. Черпак