Справа № 826/3349/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 квітня 2015 року № 826/3349/14

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Данилишина В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ - Україна» до Державної архітектурно - будівельної інспекції України про визнання протиправною та скасування постанови.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Підприємство з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ - Україна» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві (надалі також - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві № 94/14/7/26-58/2702/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 27.02.2014 року.

- судовий збір стягнути з Державного бюджету України на користь позивача.

В обґрунтування позовних вимог покликався на протиправність спірної постанови, позаяк її прийнято за відсутності у діях позивача порушень приписів законодавства у сфері містобудівної діяльності, а відтак наявні підстави для скасування оспорюваного рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2015р. відповідача у справі Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві замінено його правонаступником - Державною архітектурно - будівельною інспекцією України.

Відповідач позиції щодо заявленого позову у письмовому вигляді не виклав. Проте у судовому засіданні 04.03.2015р. надав усні пояснення, у яких покликався на повну відповідність оспорюваної постанови приписам чинного законодавства.

04.03.2015р. через канцелярію суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню підлягає з огляду про наступне.

Як свідчать матеріали справи, 09.01.2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві (далі у тексті Інспекція) винесено Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зазначено про необхідність усунення ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» виявлених порушень, шляхом приведення до попереднього стану АЗС на вул. Братиславській, 39-а в м. Києві.

17.02.204 року Інспекцією проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за результатами якої складено акт від 17.02.2014 року та зафіксовано не виконання Припису ПП «ЛУКОЙЛ-Україна».

На підставі матеріалів перевірки, Інспекцією винесено постанову № 94/14/7/26-58/2702/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 27.02.2014 року, якою до позивача застосовано штраф у сумі 12 180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят) грн. 00 копійок, за порушення вимог містобудівного законодавства, зокрема п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Позивач вважаючи постанову № 94/14/7/26-58/2702/02/1 від 27.02.2014 року протиправною, прийнятою за відсутності у діях позивача складу правопорушення у сфері містобудівної діяльності, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Предметом судового розгляду в даній адміністративній справі, є, зокрема, визначення питання щодо правомірності (легальності) постанови №94/14/7/26-58/2702/02/1 від 27.02.2014 року з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує із матеріалів справи, в межах проведеної перевірки, посадова особа Інспекції встановила, що Підприємство з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» не виконало вимоги припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 21.10.2013р., а саме: продовжує експлуатувати автозаправну станцію на вул. Братиславська, 39-а у Деснянському районі м. Києва та не усунуло допущені порушення містобудівного законодавства відповідно до вимог чинного законодавства, в термін до 21.11.2013р., що є порушенням підп. а п.3 ч.4 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Зі змісту постанови вбачається, що підставою прийняття постанови № 539/13/7/26-34/1411/02/1 від 24.10.2013р. Інспекцією визначено порушення ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» абз. 3 п. 5 ч. 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності» - виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання. При цьому, перевіряємий об'єкт віднесено до V категорії складності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статі 1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Таким чином, з огляду на визначення правопорушення у сфері містобудівної діяльності у межах спірних правовідносин суду належить встановити чи мали місце протиправні діяння (дії чи бездіяльність) позивача, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами, та чи є позивач суб'єктом містобудування, якого може бути притягнуто до відповідальності.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» заборонено експлуатацію об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію.

Згідно з п. 1 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. за № 466, будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Відповідно до діючих на момент здійснення перевірки ДБН А.2.2- 2012, реконструкцією є перебудова введених в експлуатацію в установленому порядку об'єктів будівництва, яка передбачає удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміну основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри).

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси лінійні об'єкти інженерно-транспортні інфраструктури.

В межах судового розгляду справи підтверджено, що об'єктом будівництва, в спірних правовідносинах, є АЗС, яка як встановлено, введена в експлуатацію в 1999 році, а заміна паливно-роздавальних колонок, є заміною технічного пристрою.

При цьому, суд звертає увагу на те, що паливно-роздавальні колонки не є об'єктами будівництва в розумінні статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Паливно-роздавальна колонка - це самостійний технічний пристрій, який є заводським виробом та виготовлений відповідно до технічних умов. Такий пристрій може бути від'єднаний від місця його встановлення без заподіяння йому будь-якої шкоди.

Пунктом 3.12 ДБН А.2.2.-3-2012 склад та зміст проектної документації на будівництво, відноситься до технічного переоснащення - комплексу заходів щодо підвищення експлуатаційних властивостей об'єктів невиробничого призначення, техніко - економічного рівня виробництв, цехів та дільниць на основні впровадження передової техніки та технології, механізації і автоматизації виробництв, модернізації та зміни застарілого і фізично зношеного устаткування новими, більш продуктивними.

Переоснащення паливно-роздавальних колонок проводиться відповідно до вимог НПАОП 63.2 -1.13-87 «Правила по технике безопасности и промышленной санитарии при эксплуатации нефтебаз и автозаправночных станций» та інших нормативно-правових актів.

Абзац шостий пункту 6 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» передбачає, що за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації об'єктів V категорії складності, суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат.

Відповідно до абзацу третього пункту 5 частини другої 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» визначено, що за виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання на об'єктах V категорії складності суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат.

Наведені правової норми вказують, що до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат може бути притягнуто суб'єктів містобудування у випадку експлуатації або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації або виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання виключно стосовно об'єктів V категорії складності.

Поряд з цим, встановлено, що з метою вирішення питання чи здійснювались на будівлі автозаправного комплексу за адресою: вул. Братиславській, 39-а в м. Києві роботи з реконструкції, переоснащення, інші будівельні роботи, що потребують оформлення дозвільної документації, та визначення категорії складності об'єкта будівництва, за клопотанням позивача судом у справі №826/19133/13-а призначено будівельно-технічну експертизу.

У висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи №4750/14-42, складеного 15 липня 2014 року судовими експертами Київського науково - дослідного інституту судових експертиз (далі по тексту - висновок експертів) встановлено, що в будівлі автозаправного комплексу, що розташований по вул. Братиславській, 39-а в м. Києві, позивачем було проведено будівельні роботи, пов'язані зі зміною геометричних форм, переплануванням приміщень, підвищенням рівня існуючого інженерного обладнання, оснащення додатковим інженерним обладнанням, поліпшенням експлуатаційних показників, поліпшення архітектурної виразності та благоустрою території, що являють собою реконструкцію будівлі операторної.

Доказів на спростування зворотного до суду не надано.

Таким чином, факт здійснення реконструкції в будівлі автозаправного комплексу, що розташований по Братиславській, 39-а в м. Києві, що експлуатується ПП «Лукойл-Україна», суд вважає доведеним.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - органи державного архітектурно-будівельного контролю), - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Згідно положень частини першої та другої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до частин першої третьої статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» усі об'єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Частина четверта 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначає, що порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 6 Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011року №557, визначено, що до V категорії складності відносяться об'єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак: 1) згідно із Законом України «Про об'єкти підвищеної небезпеки» є об'єктами підвищеної небезпеки; 2) розраховані на постійне перебування більш як 400 осіб та (або) періодичне перебування понад 1000 осіб; 3) становлять можливу небезпеку для більш як 50000 осіб, які перебувають поза об'єктом; 4) у разі аварії або неможливості (недоцільності) подальшої експлуатації: можуть спричинити збитки в обсязі понад 150000 мінімальних розмірів заробітних плат; можуть призвести до припинення функціонування об'єктів транспорту, зв'язку, енергетики та інженерних мереж загальнодержавного значення; можуть призвести до втрати об'єктів культурної спадщини національного значення.

Вирішуючи питання наявності у спірного об'єкта будівництва ознак, які б могли кваліфікувати його як об'єкт V категорії складності, судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що належний позивачу автозаправний комплекс по вул. Братиславській, 39-а в м. Києві, є: - об'єктом підвищеної небезпеки, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували, що вказаний об'єкт ідентифіковано відповідно до кількості порогової маси небезпечних речовин, як встановлено у статті 9 Законом України «Про об'єкти підвищеної небезпеки»; - розрахований на постійне перебування більш як 400 осіб та (або) періодичне перебування понад 1000 осіб; - становить можливу небезпеку для більш як 50000 осіб, які перебувають поза об'єктом; - у разі аварії або неможливості (недоцільності) подальшої експлуатації: може спричинити збитки в обсязі понад 150000 мінімальних розмірів заробітних плат, або може призвести до припинення функціонування об'єктів транспорту, зв'язку, енергетики та інженерних мереж загальнодержавного значення або призвести до втрати об'єктів культурної спадщини національного значення.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що дослідження спірного об'єкта щодо визначення категорії складності об'єктів будівництва з урахуванням класу наслідків (відповідальності) здійснено також у висновку експертів, зокрема судові експерти встановили, що будівля автозаправного комплексу, розташована по вул. Братиславській, 39-а міста Києва, відноситься до ІІ категорії складності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача про віднесення будівлі автозаправного комплексу, що розташована по вул. Братиславській, 39-а міста Києва, оскільки такі твердження суб'єкта владних повноважень спростовані імперативними приписами чинного законодавства та матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу на те, що, штрафні санкції у межах спірних правовідносин накладено на позивача на підставі норм «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та у розмірах, які не можуть бути застосовані до об'єкта ІІ категорії складності.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність у діях позивача складу правопорушення у сфері містобудівної діяльності, зазначеного у спірній постанові Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», а відтак постанова № 539/13/7/26-34/1411/02/1 від 24.10.2013р. про правопорушення у сфері містобудівної діяльності є протиправною та підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність спірної постанови.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві № 94/14/7/26-58/2702/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 27.02.2014 року.

Присудити з Державного бюджету України на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ - Україна» понесені судові витрати в розмірі 182, 70грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М. Данилишин