Справа № 2а-2479/12/0770
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 р. Справа № 1997/13/876
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року в справі за позовом Ужгородського міського центру зайнятості до Територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій у Закарпатській області про стягнення коштів, які виплачені як допомога по безробіттю,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2012 року Ужгородський міський центр зайнятості (далі - МЦЗ) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (далі - МНС) про стягнення коштів, покликаючись на те, що до поновлення ОСОБА_1 на роботі у відповідача йому було виплачено 10982,45грн допомоги з безробіття, яка у відповідності до ч.4 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон №1533-ІІІ) підлягає утриманню із роботодавця.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року в справі №2а-0770/2479/12 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило МНС, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі вказує на те, що ним виконано усі зобов'язання перед ОСОБА_1, а сума коштів яку вимагає позивач не може бути сплачена у зв'язку із відсутністю її в класифікації видатків бюджету.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Щодо клопотання МЦЗ про перенесення розгляду справи, то таке розцінюється як безпідставне, оскільки позивачем не наведено підстав з яких таке клопотання слід задовольнити, зокрема не зазначено про можливість наведення додаткових доказів чи обґрунтувань на доведення своєї позиції. При цьому, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем добровільно не виконано свого обов'язку по відшкодуванню виплачених позивачем коштів на допомогу по безробіттю у відповідності до ч.4 ст.35 Закону №1533-ІІІ, а тому такі підлягають стягненню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у зв'язку із звільненням 15.07.2011 з посади провідного фахівця сектору планування заходів цивільного захисту та оперативної підготовки відділу захисту МНС 27.07.2011 звернувся до МЦЗ як такий, що шукає роботу.

03.08.2011 ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено виплату допомоги з безробіття відповідно до п.1 ст.23 Закону №1533-ІІІ.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2012 року в справі №2-5458/11, яка набрала законної сили 22.03.2012, було задоволено частково позов ОСОБА_1 до МНС, скасовано §4 наказу від 14.07.2011 №252о/с про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, поновлено останнього на попередньо займаній посаді з 12.03.2012, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, в частині поновлення на роботі і присудження виплати заробітної плати в розмірі за один місяць, постанову звернуто до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

22.05.2012 відповідачем призначено ОСОБА_1 за його згодою, на посаду сторожа групи обслуговування частини забезпечення МНС (а.с.28).

Наказом МЦЗ від 30.05.2012 №НТ120530 ОСОБА_1 був знятий з обліку як безробітний та йому припинено виплату допомоги по безробіттю з 22.05.2012 (а.с.22-23).

За період з 16.08.2011 по 21.05.2012 ОСОБА_1 позивачем була виплачена допомога по безробіттю в розмірі 10982,45грн (а.с.32-33).

08.06.2012 позивачем було направлено на адресу МНС повідомлення про відшкодування коштів в сумі 10982,45грн витрачених центром зайнятості на виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 (а.с.30).

Однак, у встановлений строк відповідачем вказана сума коштів на користь МЦЗ сплачена не була, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про зайнятість населення» держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такий вид компенсації при втраті роботи, як виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю. Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом №1533-ІІІ.

Відповідно до ст.1 Закону №1533-ІІІ загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.

В силу п.п.8,9 ст.1 Закону №1533-III, зокрема, страховий випадок - це подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу. Втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин, відповідно до п.9 ст.1 цього Закону, є припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.31 Закону №1533-ІІІ виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно пп.2 п.5.5 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 №307, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду (з дня поновлення на роботі).

Згідно з п.20 «Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №219, громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили. При цьому в картці робиться запис про прийняття на роботу, зазначаються дата та номер наказу. Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до ч.4 ст.35 Закону №1533-ІІІ.

Відповідно до ч.4 ст.35 Закону №1533-III із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до вказаної норми права, підставою для утримання з роботодавця виплаченого забезпечення є поновлення на роботі безробітного, а не «рішення суду».

Зазначене в ч.4 ст.35 Закону словосполучення «за рішенням суду» в контексті словосполучення «утримується із роботодавця» встановлює лише порядок утримання в судовому порядку за рішенням суду з роботодавців сум виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі, що повністю відповідає вимогам ст.39 цього Закону.

Вимогами ч.1 ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час прийняття судом рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Отже, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, тобто з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2012 року було встановлено незаконність звільнення ОСОБА_1 та вирішено поновити такого на попередньо займаній посаді (абз.1 а.с.26).

ОСОБА_1 наказом відповідача від 22.05.2012 №109 «Про призначення» (а.с.28), виданим на виконання зазначеного судового рішення, був призначений на іншу посаду за своєю згодою у зв'язку із тим, що посада яку такий попередньо займав у МНС скорочена.

Апеляційний суд вважає, що не мають правового значення обставини чи поновлений ОСОБА_1 на попередньо займаній ним посаді та чи відбулася зміна дати його звільнення, оскільки є встановленою незаконність (яка підтверджена судовим рішенням) його звільнення з боку МНС, яка призвела до виплати йому грошової допомоги по безробіттю позивачем, а відтак останній набув права на регресне відшкодування затрачених ним коштів у відповідності до ч.4 ст.35 Закону №1533-III.

Пунктами 7, 8, 9 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 №7-1, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. У разі відмови особи повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства. Рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку.

Таким чином, обов'язок відшкодування виплаченої допомоги по безробіттю в разі поновлення безробітного на посаді на підставі рішення суду покладається на роботодавця, а в даному випадку, роботодавцем звільненого та поновленого на підставі судового рішення ОСОБА_1 є МНС, яким в свою чергу рішення позивача щодо повернення коштів не оскаржувалось.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення існуючої заборгованості із відповідача по справі.

Щодо покликань апелянта на те, що кошторисом МНС не передбачено коштів для відшкодування МЦЗ виплаченої допомоги по безробіттю, що унеможливлює таку виплату, то апеляційний суд вважає такі безпідставними та необґрунтованими, оскільки вищезазначені обставини не звільняють відповідача від обов'язку відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Тому, враховуючи все вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог МЦЗ щодо утримання з відповідача сум виплаченої допомоги по безробіттю у разі поновлення особи на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови апеляційний суд не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін