Справа № 209/4148/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Київ К/800/55447/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Малинін В.В. , Пасічник С.С. , розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 29.08.2013р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська з вимогами про перерахунок пенсії.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.01.2011р., яка набрала законної сили, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області нарахувати та виплатити недоплачене щомісячне підвищення до пенсії ОСОБА_2 в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 13.06.2010р.

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська із заявою про зміну способу та порядку виконання постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.01.2011р., в якому просила змінити спосіб та порядок виконання рішення із зобов'язання виплатити зазначене підвищення до пенсії на стягнення конкретної суми цього підвищення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 29.08.2013р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2014р., відмовлено у задоволенні заяви позивача про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення заяви.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відхилення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні заяви, суди виходили з відсутністю підстав для зміни порядку і способу виконання судового рішення, оскільки судом не вирішивулось питання про стягнення конкретної суми коштів з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Як і в цивільному судочинстві, поняття способів захисту прав, свобод та інтересів особи в адміністративному судочинстві охоплюється визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цих прав, свобод та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 263 Кодексу адміністративного судочинства України містить не тільки механізм процесуальної процедури розгляду питань зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а й підстави для розгляду цих питань. Оскільки ці підстави є матеріально-правовими, то їх слід розглядати у сукупності з положеннями ст.ст.105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, які визначають зміст способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві.

Згідно з частиною четвертою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, так і стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин першої, другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.01.2011р. відповідачем здійснено нарахування позивачу підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 1727,96 грн., але вказана сума невиплачена з причин відсутності бюджетних коштів.

Встановлені судами обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум соціальної допомоги буде здійснена управлінням ПФУ після надходження відповідних сум із державного бюджету.

Посилання на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення ст. 124 Конституції України та ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

У даній справі суд для відновлення права позивача на щомісячну соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про соціальний захист дітей війни", прийняв постанову про зобов'язання органу ПФУ нарахувати та виплатити соціальну допомогу в установленому законом розмірі, що відповідало заявленим у позові вимогам. Розрахунок суми належної позивачу соціальної допомоги за спірний період судами не здійснювався, тому, змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначену допомогу на стягнення конкретної суми цієї допомоги, суд змінив би постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши би питання, що не були предметом дослідження судами всіх інстанцій при розгляді справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що зміна на підставі ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу ПФУ здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Верховний Суд України, рішення якого відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковим для всіх судів України, у постанові від 11.11.2014р. (справа № 21-394а14) висловив аналогічну правову позицію.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 29.08.2013р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді

Малинін В.В.

Пасічник С.С.