Справа № 344/9425/14-а
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/9425/14-а
Провадження № 2-а/344/30/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Польської М.В.,

секретаря Дзюбак Х.Б.,

з участю представника відповідача Назарука В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Старокривотульської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання недійсним рішення ради та виконкому, акту земельної комісії, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в грудні 2012 року в Тисменицький районний суд з адміністративним позовом до Старокривотульської сільської ради та ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішення Старокривотульської сільської ради від 30.09.2004 року та рішення виконкому Старокривотульської сільської ради від 28.05.2006 року про визнання права власності на приміщення молокопункту по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В позові зазначено, що позивач прийняв спадщину за законом після смерті матері в АДРЕСА_2, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.03.1999 р. Ще в 1993 році матері позивача - ОСОБА_5 рішенням сільської ради було передано у власність земельні ділянки площею 0.25 га під обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та площею 0.58га для ведення особистого підсобного господарства, всього 0.83га, однак вона не встигла за життя оформити право власності на земельну ділянку. В 2004 році Актом земельної комісії Старокривотульківської сільської ради від 17.09.2004р. встановлено фактичні розміри земельної ділянки, а саме площею 0.80га. Згідно рішення Тисменицького районного суду від 14.12.2004 року позивач замовив виготовлення технічної документації на земельну ділянку, однак межі ділянки не погоджені сусідом ОСОБА_3 та ОСОБА_6 протоколом №6 засідання комітету громадян співвласників майнових паїв від 28.01.2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 видано в рахунок майнових сертифікатів молокопункт в с.Красилівка. Рішенням сільської ради від 28.05.2006р. визнано право власності на господарське приміщення молокопункт по АДРЕСА_1, який знаходиться на земельній ділянці позивача. Даний молокопункт не перебував на балансі ТзОВ АПК «Іскра», на балансі сільської ради не перебував, присвоєння адреси йому не проводилось, в експлуатацію не приймався. Відповіддю Старокривотульківської сільської ради від 26.10.2012 року позивачу стало відомо про порушення його прав.

08.01.2013р. було доповнено позовні вимоги: скасувати акт від 10.04.2008р підписаний земельною комісією, скасувати рішення Старокривотульської сільської ради від 17.04.2008р. №19-11/2008 «Про затвердження акту земельної комісії від 10.04.2008р.».

11.01.2013р. позивачем було доповнено позовні вимоги: зобов'язати Старокривотульську сільську раду провести сесію та розглянути повторну заяву ОСОБА_2, зобов'язати Старокривотульську сільську раду прийняти рішення щодо надання позивачу дозволу, як спадкоємцю, на виготовлення технічної документації і землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку передану спадкодавцю ОСОБА_5 до 01.01.2002року для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0.58га, загальною площею 0.83 га відповідно до рішення від 29.12.1993 року.

22.01.2013року, 04.02.2013р. позивачем було вкотре доповнено позовні вимоги: зобов'язати Старокривотульську сільську раду провести сесію та розглянути повторну заяву ОСОБА_2, зобов'язати Старокривотульську сільську раду прийняти рішення щодо надання позивачу дозволу, як спадкоємцю, на виготовлення технічної документації і землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку передану спадкодавцю ОСОБА_5 до 01.01.2002року для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0.58га, загальною площею 0.83 га відповідно до рішення від 29.12.1993 року; скасувати рішення Старокривотульської сільської ради від 30.09.2004 року; визнати порушення сільським головою Старокривотульської сільської ради Назаруком В.М. вимог ст..19 Конституції України що призвело до порушення прав і свобод позивача.

03.02.2013р. позивачем було подано заяву про закриття провадження до вирішення та прийняття рішення по іншій цивільній справі, по якій постановлено ухвалу Тисменицьким районним судом 05.02.2013 року, оскільки даний спір не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, яка за апеляційною скаргою позивача-апелянта Львівським апеляційним адміністративним судом ухвалою від 11.10.2013р., скасована.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 28.01.2014 року закрито провадження у справі ОСОБА_2 до Старокривотульської сільської ради та ОСОБА_3, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, наявний спір про право яке повинно розглядатися в порядку цивільного судочинства, яка за апеляційною скаргою позивача-апелянта, Львівським апеляційним адміністративним судом ухвалою від 28.04.2014р., скасована.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 11.06.2014 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Старокривотульської сільської ради та ОСОБА_3 передано до Івано-Франківського міського суду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла відповідач 2 ОСОБА_3 (а.с.204 т.1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.11.2014 року позовні вимоги в частині до відповідача 2 ОСОБА_3 залишено без розгляду за клопотанням позивача.

Позивач та його два представники (окрім двох представників у справу вступали ще два представники) в судових засіданнях позов з уточненими вимогами підтримали, просили його задовольнити. В судовому засіданні 25.03.2015 року суд розпочав стадію судових дебатів, однак на даній стадії, в судовому засіданні 06.04.2015р. новий представник позивача за довіреністю (до суду не надходили дані від позивача щодо відкликання трьох попередніх представників), просив знову оголосити перерву для ознайомлення із матеріалами справи, однак в призначене судом судове засідання 07.04.2015р. жоден з трьох представників не з'явився, а клопотання позивача про відкладення розгляду справи було відхилене судом, а тому суд завершив розгляд даної адміністративної справи без участі позивача та його трьох представників.

Представник відповідача позов не визнав, вважає його безпідставним та необґрунтованим, окрім того надав суду рішення судів, які стосуються частини позовних вимог, що вже розглядалися судами першої та апеляційної інстанцій в порядку ЦПК.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження рішень сільської ради щодо земельних питань, питань які стосуються визнання права власності на нерухоме майно та дій посадової особи органу місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 прийняв спадщину за законом після смерті його матері (померла в 1996 році) в АДРЕСА_2 Тисменицького району Івано-Франківської області на нерухоме майно - житловий будинок та господарські споруди, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.03.1999 р. (а.с.8 т.1).

30.11.1993 р. рішенням Старокривотульської сільської ради було вирішено передати позивачу ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0.25 га під обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та площею 0.58 га для ведення особистого підсобного господарства, всього 0.83га, при чому адреса (вулиця,поштовий номер) даних ділянок в рішенні не вказана (а.с.66 т.1).

Матері позивача - ОСОБА_5 рішенням Старокривотульської сільської ради від 29.12.1993р. (місяць після прийняття вищевказаного рішення сільської ради) було передано у приватну власність земельні ділянки площею 0.25 га під обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та площею 0.58 га для ведення особистого підсобного господарства, всього 0.83га в с.Старі Кривотули (а.с.9 т.1), при чому адреса (вулиця,поштовий номер) даних ділянок в рішенні не вказана, однак як стверджує позивач, померла мати не встигла за життя оформити право власності на дану земельну ділянку. З пояснення позивача судом встановлено, що дана земельна ділянка площею 0.83га є по двох рішеннях тотожною, тобто наданою двічі спочатку позивачу, а через місяць його матері, інших ділянок за цими площами, тобто різних, немає. Тому в нього виникло право на оформлення даних його матері земельних ділянок.

Посилання позивача на те, що він набув право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, спростовано та досліджувалось Тисменицьким районним судом та апеляційним судом в 2007-2008 роках, про що буде зазначено нижче.

Рішенням Старокривотульської сільської ради від 30.09.2004 року затверджено Акт земельної комісії від 17.09.2004 року, згідно якого площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 становить 0.80 га, згідно проведених замірів, а земельна ділянка, де розміщений молокоприймальний пункт є в землях запасу сільської ради та перебуває в користуванні ТзОВ АПФ «Іскра», зобов'язано в т.ч. ОСОБА_2 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку під молокоприймальним пунктом, встановити огорожі на попередні місця (а.с.10 т.1).

На підставі рішення Тисменицького районного суду від 14.12.2004 року, яким зобов'язано Старокривотульську сільську раду видати ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.83га (а.с.81 т.2), ухвали цього ж суду від 24.02.2006р. про заміну сторони виконавчого провадження (визначивши боржниками - ДП «Карпатгеодезкартографія» в частині виготовлення Державного акту та Тисменицький районний відділ ДЗК щодо проведення державної реєстрації даного акту) (а.с.82 т.2), позивач замовив в 2006 році виготовлення технічної документації на земельну ділянку (а.с.12 т.1, 57-71 т.2), однак межі ділянки не були погоджені сусідами ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Як вбачається з технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_2, на земельній ділянці розміщені нерухомі об'єкти (а.с.57-61 т.1), які є також на плані встановлених меж технічної документації датованої 2004 роком на земельну ділянку площею 0.2499.8м.кв., замовленої ОСОБА_2, проте в тех.документації на землю є вже об'єкт, який не зазначений в тех..паспорті (а.с.12 т.1).

Рішенням Тисменицького районного суду від 06.11.2007 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.02.2008 р. було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання рішення Старокривотульської сільської ради від 30.09.2004 року недійсним та видачу Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку площею 0.83га (а.с.119-126 т.2). Судом було встановлено, що ОСОБА_2 не набув право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, а земельна ділянка за рішенням від 30.11.1993 року йому не надавалась, оскільки жодної заяви щодо цього немає, приміщення молокопункту на праві приватної власності належить громадянці ОСОБА_3 та знаходиться на земельній ділянці площею 0.03га, спір по якій виник. Також зазначено, що виготовлений на замовлення ОСОБА_2 план встановлення меж земельної ділянки включає в себе земельну ділянку на якій знаходиться молокопункт, що йому не належить.

Дане рішення ухвалене судом в порядку цивільно-процесуального судочинства, однак даним рішенням встановлені ті обставини та досліджувались ті вимоги, які є і в даному адміністративному позові, а саме скасування (визнання недійсним) рішення Старокривотульської сільської ради від 30.09.2004 року, про що відмовлено судом.

У відповідності до вимог ч.1 п.4 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Дана норма прямо вказує на набрання законної сили саме постанови та ухвали, а не рішення суду (в іншому судочинстві), тому суд прийшов до висновку про застосування в даному випадку вимог ст..72 КАС України та розгляду по суті цих вимог.

Так, за ч.1 ст.72 КАС України обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, позовні вимоги позивача про визнання незаконними та скасування рішення Старокривотульської сільської ради від 30.09.2004 року не підлягають до задоволення за безпідставністю вимоги, а тому в частині даних вимог позову слід відмовити.

Позивач в обґрунтування своїх вимог доводив суду, що молокопункт нікому не належить, а тому рішення виконкому Старокривотульської сільської ради від 28.05.2006 року про визнання права власності на приміщення молокопункту по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід скасувати, однак такі доводи є необґрунтованим та спростовуються наступним.

Протоколом засідання комітету громадян співвласників майнових паїв від 28.01.2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 видано в рахунок майнових сертифікатів молокопункт в с.Красилівка. Рішенням сільської ради від 28.05.2006р. визнано право власності на господарське приміщення молокопункт по АДРЕСА_1 (а.с.16-23 т.1), який знаходиться на думку позивача на його земельній ділянці.

Даний молокопункт, як зазначається в позові, не перебував на балансі ТзОВ АПК «Іскра» та на балансі сільської ради, присвоєння адреси йому не проводилось, в експлуатацію не приймався. А тому просить позивач визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Старокривотульської сільської ради від 28.05.2006 року про визнання права власності на приміщення молокопункту по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Однак, обставини набуття права власності на молокопункт та розміщення саме даного молокопункту на спірній земельній ділянці досліджувались вже в судовому порядку. Так, рішенням Тисменицького районного суду від 04.07.2011 року, яке набрало законної сили 17.07.2012р., було відмолено ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання недійсним рішення виконкому Старокривотульської сільської ради від 28.05.2006 року про визнання права власності на приміщення молокопункту по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.115-118 т.2). Судом встановлено правомірність прийняття оскаржуваного рішення виконкому сільської ради, а також відсутність порушених прав ОСОБА_2 щодо набуття такого права іншою особою.

За ч.1 ст.72 КАС України обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, позовні вимоги позивача про визнання недійсним рішення виконкому Старокривотульської сільської ради від 28.05.2006 року про визнання права власності на приміщення молоко пункту по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вже були предметом розгляду судом ( в порядку цивільного судочинства), прийнято рішення щодо цього та відмовлено за безпідставністю вимоги, а тому позов в частині даної вимоги є безпідставним за недоведеністю.

Позивач в позовних вимогах також ставить одним з вимог питання про скасування Акту від 10.04.2008р., підписаного земельною комісією, скасувати рішення Старокривотульської сільської ради від 17.04.2008р. №19-11/2008 «Про затвердження акту земельної комісії від 10.04.2008р.».

В цій частині вимоги також слід відмовити, оскільки рішенням Тисменицького районного суду від 29.11.2012 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.01.2013 р. у справі за позовом Старокривотульківської сільської ради до ОСОБА_2 про повернення самовільно захопленої земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Старокривотульківської сільської ради про скасування рішення Старокривотульської сільської ради від 17.04.2008р. №19-11/2008 «Про затвердження акту земельної комісії від 10.04.2008р.» та Акту земельної комісії, було відмолено ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову (а.с.107-114 т.2). Даними рішення встановлені обставини про правомірність складання даного акту земельної комісії від 10.04.2008р. та рішення сільської ради про його затвердження від 17.04.2008р. №19-11/2008.

Позивач в уточнених позовних вимогах просить суд також: зобов'язати Старокривотульську сільську раду провести сесію та розглянути повторну заяву ОСОБА_2, зобов'язати Старокривотульську сільську раду прийняти рішення щодо надання позивачу дозволу, як спадкоємцю, на виготовлення технічної документації і землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку передану спадкодавцю ОСОБА_5 до 01.01.2002 року для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0.58га, загальною площею 0.83 га відповідно до рішення від 29.12.1993 року; визнати порушення сільським головою Старокривотульської сільської ради Назаруком В.М. вимог ст..19 Конституції України що призвело до порушення прав і свобод позивача та зобов'язати поновити права шляхом завірення підписом та печаткою Акт встановлення та узгодження меж землекористування в проектній документації із землеустрою громадянину ОСОБА_2, виготовленої в 2006 році та поновленої в 2013р. без погодження меж суміжними землекористувачами та забезпечити видачу державних актів на право власності на землю.

Щодо даних вимог судом встановлено наступне.

Як вбачається з виготовленої на замовлення позивача технічної документації по земельно-кадастровій інвентаризації (а.с.57-75, 184-207 т.2), висновок відділу земельних ресурсів від 18.05.2005р. №534 та №535, виданий на підставі рішення сільської ради від 30.11.1993р. та з врахуванням рішення суду від 14.12.2004р., обумовлює можливість передачі у власність земельної ділянки під обслуговування житлового будинку, але без врахування території, на якій розміщений молокоприймальний пункт, з рекомендацією провести повторні обміри ділянки для уточнення площі та надано ряд зауважень іншим листом від 31.05.2006р. виконавцю документації на землю - ДП «Карпатгеодезкартографія». Суд також звертає увагу на те, що Акт встановлення та узгодження меж землекористування не підписаний ні сільським головою, також і начальником відділу земельних ресурсів, і головним архітектором, і двома суміжними землекористувачами.

Як вбачається також і з будівельного паспорта на забудову земельної ділянки виданого в 1982 році ОСОБА_7 (а.с.208-213 т.2) схема виносу в натуру меж земельної ділянки була іншої конфігурації, ніж у замовленій позивачем технічної документації 2006 року (спірна ділянка під молоко пунктом в дану ділянку не входила).

Відповіддю Старокривотульківської сільської ради від 26.10.2012 року №164 позивач зазначає в уточнених позовних вимогах про те, що йому стало відомо про порушення його прав (а.с.94 т.1). Щодо цього слід зазначити.

Із заявою до Старокривотульської сільської ради позивач звернувся 19.10.2012 року (а.с.51-52 т.1) про те, що якщо земельні ділянки передані у власність до 01.01.2002 року громадянами, за останніми зберігається право на них, а ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті матері, якій було надано земельну ділянку площею 0.83га у власність. З врахуванням цього позивач просив відповідача надати повторно дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0.25 га та 0.58га, за рішенням сільської ради від 29.12.1993 року (стосується померлої матері).

Так, вже зазначено вище рішенням Тисменицького районного суду від 06.11.2007 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.02.2008 р. було встановлено, що ОСОБА_2 не набув право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, приміщення молокопункту на праві приватної власності належить громадянці ОСОБА_3 та знаходиться на земельній ділянці площею 0.03га, спір по якій триває і при розгляду даного адміністративного спору. Також зазначено, що виготовлений на замовлення ОСОБА_2 план встановлення меж земельної ділянки включає в себе земельну ділянку на якій знаходиться молокопункт, що йому не належить.

Позовні вимоги позивача - визнати порушення сільським головою Старокривотульської сільської ради Назаруком В.М. вимог ст..19 Конституції України що призвело до порушення прав і свобод позивача та зобов'язати поновити права шляхом завірення підписом та печаткою Акт встановлення та узгодження меж землекористування в проектній документації із землеустрою громадянину ОСОБА_2, виготовленої в 2006 році та поновленої в 2013р. без погодження меж суміжними землекористувачами та забезпечити видачу державних актів на право власності на землю, також не є обґрунтованими з врахуванням вищезгаданого.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до частини третьої статті 140, частини першої статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Правові засади організації та діяльності органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 80 ЗК встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

У пунктах "а", "б", "в", "г" і "к" статті 12 ЗК передбачено, що до повноважень селищної ради належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування; вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади селища; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Як слідує з вимог Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ст..1). Статтею 5 цього ж закону зазначено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування, а також сільські голови, в межах повноважень визначених законом приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території та розглядають звернення.

За вимогами ст..7, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Терміни розгляду звернень встановлено ст..20 Закону України «Про звернення громадян». Так, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Отже звернення позивача розглядались у встановленому порядку і наданою відповіддю Старокривотульківської сільської ради від 26.10.2012 року №164 зазначено, що таке надання земельної ділянки ОСОБА_2 можливе після затвердження в т.ч. технічної документації (як встановлено судом яка не відповідає всім погодженням та включає в земельну ділянку позивача іншу земельну ділянку, по якій вже винесені рішення судів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

На підставі наведеного, відповідно до Земельного кодексу України, Закону України «Про звернення громадян» керуючись ст. ст. 11, ч.1 ст.72 КАС України, статтями 71, 86, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Старокривотульської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання недійсним рішення ради та виконкому, акту земельної комісії, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Довідка: повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2015 року.

Суддя Польська М.В.