Справа № 826/412/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2015 року 10:32 № 826/412/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Аблова Є.В.

судді Амельохіна В.В.

судді Шулежко В.П.,

при секретарі Мальчик І.Ю.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Єжова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України про скасування постанови про закінченні виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної виконавчої служби України про скасування постанови, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

- визнати дії Державної виконавчої служби України неправомірними;

- скасувати Постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2014р.;

- стягнути недовиплачену суму моральної та матеріальної шкоди в розмірі 5488 грн.71коп.;

- стягнути суму недоплаченої пенсії в розмірі 209982 грн. 97грн.

Адміністративний позов мотивовано тим, що відповідачем закінчено виконавче провадження, фактично не виконавши рішення суду по справі №2-а-321/2009, оскільки виплата пенсії здійснюється позивачу, в розмірі, значно меншому ніж передбачено вказаним рішенням суду. Окрім того, відповідачем не в повному обсязі виконано рішення Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні, представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, в судовому засіданні, проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Як на підставу заперечень проти позову, посилався на прийняття оскаржуваного рішення у межах компетенції відділення без порушення приписів законодавства, що жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси позивача.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, суд дійшов наступних висновків:

Судом встановлено, що постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2009р. по справі 2-а-321/2009, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.03.2010р., адміністративний позов ОСОБА_3, задоволено частково. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Слов'янську Донецької області здійснити ОСОБА_3 перерахунок пенсії (основної та додаткової) відповідно до ст.50, 54 п.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 травня 2008р. з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком перераховується незалежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

У зв'язку з невиконанням вказаного рішення суду, позивач звернувся до Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2014р. по справі «Штефан та інші проти України» (заява №36762/06 і 249 інших заяв) де одним із заявників є ОСОБА_3 постановлено: (а) упродовж трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які залишаються такими, що підлягають виконанню, та виплатити по 2000 (дві тисячі) євро кожному із заявників або їх правонаступників, зазначених у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (б) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Постановою від 29.08.2014р. ВП №44547484 відкрито виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини №36762/06 від 31.07.2014р.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим Максимом Валерійовичем, прийнято постанову від 23.12.2014р. ВП №44547484 про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі, згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням №5261 від 18.11.2014р. у розмірі 32813,60грн. (еквівалент 2000 євро). Відповідно до інформації наданої боржником стягувачу здійснено перерахунок пенсії відповідно до резолютивної частини рішення національного суду. На підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено, виконавче провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №36762/06 прийняте 31.07.2014р., закінчити.

Супровідним листом від 24.12.14р. №1958-2./11 Відділу державного виконання рішень державної виконавчої служби України на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» направлено постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.12.14р.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 3 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 395/2011, до основних завдань Мін'юсту України належать, зокрема, забезпечення представництва інтересів держави у судах України, здійснення захисту інтересів України у Європейському суді з прав людини, під час урегулювання спорів і розгляду в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземних суб'єктів та України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 31.05.2006 № 784 передбачено, що на Міністерство юстиції України покладено функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV (далі - Закон № 3477-IV) визначено, що у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: рішення - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Орган представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Пунктом дев'ятим частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

У відповідності до пункту «б» частини першої статті 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті «б» частини 1 статті 7 цього Закону.

Також, згідно частини четвертої статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині 3 цієї статті документів, здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, для забезпечення виконання судового рішення державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Відповідно до п. 1 та п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем направлено до Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську Донецької області вимогу державного виконавця №1958/11-Ввід 11.11.2014р. №2.-1958/11 щодо надання інформації відносно виконання постанови Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2009р.

В матеріалах справи наявна довідка від 08.01.2015р. №244/05 видана Управлінням Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області та отримує пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕ, ступінь втрати працездатності становить 80%.

Пенсія призначена відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків. Розмір пенсії з урахуванням додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, компенсації, підвищення пенсії, як особі прирівняної до інвалідів війни, підвищень відповідного рішення Уряду складає: з 01.01.2015р. - 3092,31грн., в т.ч.: 2283грн.11коп. - основний розмір пенсії; 379 грн.60коп. - підвищення пенсії, як особі прирівняної до інваліда війни 2 групи; 379,60грн. - додаткова пенсія інваліду 2гр.; 50,00грн. - щомісячна цільова грошова допомога на прожиття інв.війни.

На підтвердження виконання рішення суду, в матеріалах справи, міститься лист Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області від 25.11.14р. №20031/08 та довідка від 21.11.14р. №19847/06 про здійснення нарахування на виконання рішення суду. У відповідності до яких, визначено, що на виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2009р. по справі 2-а-321/2009, яким зобов'язано Управління здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст.50, 54 п.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 травня 2008 року з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком, ОСОБА_3, нараховані 187418,81грн.

В матеріалах справи міститься лист від 02.03.15р. №32 Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області, яким повідомлено, що на виконання рішення суду, ОСОБА_3 нараховані, але не виплачені суми пенсії в розмірі 209982,97грн.

Окрім того, зазначено, що за положеннями ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Фінансування виплат передбачених Законами у 2011-2014 роках здійснюється відповідно до обсягів, затверджених Законами України «Про державний бюджет на 2012р.», «Про Державний бюджет на 2012р.», «Про Державний бюджет України на 2013р.», «Про Державний бюджет України на 2014р.», «Про Державний бюджет України на 2015р.», та роз'яснено позивачу, що доплата за рішенням суду буде виплачена при наявності фінансування з Державного бюджету України.

Разом з тим, роз'яснено, що Законом України від 14.06.2012р. №3491 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», передбачено, що у 2011 році положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вказаних законів, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №745 від 06.07.2011р. «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011р. Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011 та від 25.01.2012р. №3-рп/2012 підтверджено законність повноважень Кабінету Міністрів України встановлювати розмір пенсійних виплат. Починаючи з 01.11.2011р. пенсія виплачується в розмірах, встановлених діючим законодавством. Окрім того, зазначено, що рішення суду виконано в повному обсязі за період його розповсюдження на вказані правовідносини.

Норми ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» містять вичерпний перелік підстав, з яких виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до статей 7, 8, 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на Державну виконавчу службу України покладено виконання рішень Європейського суду з прав людини в частині виплати Стягувачеві відшкодування.

Частина 5, 6 статті 8 вищевказаного Закону визначає, що підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Виконання рішень Суду передбачає виплату Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального та загального характеру.

Відшкодування - а) сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача.

Заходами індивідуального характеру - є а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні (ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»").

Заходами загального характеру - є заходи, спрямовані на усунення системної проблеми та її першопричини, встановленого рішенням Суду, щодо інших осіб (виправлення порушеного права).

Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини "Войтенко проти України", виконання рішення про стягнення коштів з державної установи могло бути здійснено лише за умови, якщо б такі витрати були попередньо передбачені у законі про державний бюджет. Причина невиконання судового рішення про стягнення коштів з державної установи полягає саме у відсутності відповідних законодавчих заходів, які б забезпечували виконання цього рішення, а не у бездіяльності органу ДВС.

До аналогічного висновку прийшов Європейський суд у справі "Ромашов проти України". Зокрема Суд зазначив, що виконання у відношенні державного органу може бути здійснене лише в тому випадку, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Факти справи свідчать про те, що протягом періоду, що розглядається, виконанню відповідного судового рішення перешкоджала саме відсутність законодавчих заходів, а не неналежне виконання своїх обов'язків державними виконавцями.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що Державною виконавчою службою України вчинено необхідні дії, направлені на належне виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Механізм використання коштів, передбачених Мін'юсту (далі - головний розпорядник) у державному бюджеті за програмою «Платежі на виконання рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України», встановлений Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов'язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 № 408 (далі - Порядок № 408).

Відповідальним виконавцем зазначеної програми є Міністерство юстиції (пункт 1 Порядку № 408).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 408 для здійснення платежів головний розпорядник подає до Казначейства, уповноваженого банку платіжний документ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Розпорядження від 14.11.14р. №44547484/11 затвердженого в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України О.С.Кузьменком, грошові кошти в сумі 32813,60грн., які надійшли 29.10.14р. на рахунок обліку депозитних сум при примусовому виконанні рішення №36762/06, виданого 31.07.14р. Європейський судом з прав людини, необхідно перерахувати на користь ОСОБА_3

Платіжним дорученням №7885 від 27.10.2014р. Міністерством юстиції України перераховано на відповідний рахунок Державної казначейської служби України м. Києва 32813,60 грн.

Листом від 07.11.2014р. №2006-2./11 відповідачем запропоновано надати стягувачу до Відділу повні банківські реквізити рахунку в національній валюті, для виплати належних позивачу коштів.

Державною виконавчою службою України перераховано на рахунок позивача грошову суму в розмірі 32813,60грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.11.2014р. №5261.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що належні до виплати 2000 євро, конвертовані в національну валюту держави за курсом на день здійснення платежу, тобто станом на день формування та подання Міністерством юстиції України платіжного доручення №7885, тобто станом на 27.10.2014р., що свідчить про помилковість доводів позивача щодо наявності недоплаченої суми, внаслідок конвертації грошових коштів в національну валюту станом на 18.11.14р., день проведення виплати позивачу (платіжне доручення №5261 від 18.11.14р.), а отже, у суду відсутні підстави, для задоволення позовних вимог в частині стягнення недовиплаченої суми в розмірі 5488,71грн.

З огляду на виконання рішення національного суду, а саме постанови Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2009р. по справі 2-а-321/2009 та виплату грошових коштів у розмірі 38138,24грн., що еквівалентно 2000 євро, та з урахуванням виконаних вимог рішення Європейського суду з прав людини №36762/06, відповідачем 23.12.2014р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини по справі №36762/06 виконане в повному обсязі, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.12.14р. прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надане, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такої постанови.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення (вчинених дій).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилаються особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий Суддя Є.В. Аблов

Суддя В.В. Амельохін

Суддя В.П. Шулежко