Справа № 821/747/15-а
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/747/15-а
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області у якому просить скасувати податкове повідомлення - рішення від 30.06.2014 р. №1287-15.

10.04.2015 р. ухвалою суду було замінено первинного відповідача - Цюрупинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Херсонській області на належного - Цюрупинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Херсонській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в листопаді 2014 року отримав податкове повідомлення - рішення від 30.06.2014 р. №1287-15, яким йому визначено грошове зобов'язання по сплаті орендної плати з фізичних осіб за користування земельною ділянкою в розмірі 96215,34 грн. Вважає зазначене податкове повідомлення - рішення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження без його участі. Письмових заперечень на адміністративний позов не подав.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши адміністративний позов та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

31.08.2005 р. між ОСОБА_1 та Цюрупинською районною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду, яка знаходиться в Цюрупинському районі, в адміністративних межах Виноградівської сільської ради, загальною площею 135 га, з яких 6,05 га - рілля богарна, 128,95 га - рілля зрошувальна.

Відповідно до п. 9 даного Договору, орендна плата вноситься в розмірі 0,8 % від нормативної грошової оцінки на перші три роки використання земельної ділянки, що становить 11255,26 грн. кожного року. 23.01.20009 р., відповідно до додаткової угоди до зазначеного Договору, п. викладено в новій редакції - орендна плата вноситься орендарем в розмірі 1% від нормативної грошової оцінки та становить 17248,17 грн. на рік.

30.06.2014 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення №1287-15, яким позивачу визначено грошове зобов'язання по сплаті орендної плати з фізичних осіб за користування земельною ділянкою в розмірі 96215,34 грн.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням - рішенням позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 161-XIV) убачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Суд дійшов висновку, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 02.12.2014 р. у справі №21-274а14.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п. 9 додаткової угоди до зазначеного Договору, передбачена орендна плата в розмірі 1% від нормативної грошової оцінки та становить 17248,17 грн. на рік.

Суд зазначає, що визначений цим договором розмір орендної плати є меншим ніж мінімальний розмір орендної плати, що встановлено законом, а тому нараховані контролюючим органом податкові зобов'язання позивачу за платежем орендна плата з фізичних осіб в сумі 96 215,34 є правомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що доводи наведені у позовній заяві є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Законом України від 19.09.2013 року 590-VІІ внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору, зокрема і до Закону України "Про судовий збір". Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Оскільки, позивачем при подачі позовної заяви сплачено 192, 70 грн. судового збору, а спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, і доказів понесення ним інших витрат пов'язаних з розглядом справи суду не надано, то з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору 1634, 30 грн.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 1634,30 грн. (Одна тисяча шістсот тридцять чотири гривні 30 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Войтович І.І.

кат. 8.3.13