Справа № 308/18175/13а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року Справа № 876/2229/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

прокурора Попадинця М.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2014 року у справі за позовом прокурора м. Ужгорода в інтересах ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2013 року прокурор м. Ужгорода звернувся до суду з адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_3, у якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 1.1 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області (далі - ВК Ужгородської МР) № 81 від 06.03.2013 року «Про переведення житлових приміщень у нежитлові».

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2014 року у справі № 308/18175/13-а позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_2 просила зазначену постанову суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки правовідносини стосуються житлових прав, що не є публічно-правовими відносинами.

Прокурор та представник позивачки ОСОБА_3 у ході апеляційного розгляду заперечили обґрунтованість доводів, викладених у апеляційній скарзі, та просили залишити оскаржуване судове рішення без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що п. 1.1 рішення ВК Ужгородської МР № 81 від 06.03.2013 року «Про переведення житлових приміщень у нежитлові» надано дозвіл на переведення з житлового приміщення у нежитлове, квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, з функціональним призначенням - об'єкт торгівлі (магазин).

Тимчасовим порядком переведення житлових будинків і приміщень (квартир) у нежитлові у м. Ужгороді, затвердженим рішенням Ужгородської міської ради № 210 від 22.07.2011 року (далі - Порядок), встановлено, що таке переведення допускається у разі забезпечення сім'ї власника житлом, яке відповідає санітарним нормам для постійного проживання та письмової згоди всіх повнолітніх власників та мешканців суміжних квартир 1 та 2 поверхів з квартирою, зазначеної в заяві.

Судом було встановлено, що передбачена Порядком згода усіх повнолітніх власників суміжних квартир відсутня. Окрім того, документів, які містять відомості про забезпечення сім'ї власника житлом, що відповідає нормам для постійного проживання, немає.

Перевіркою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області 19.07.2013 року на об'єкт будівництва по вул. Гойди, 28/1 виявлено порушення містобудівного законодавства і щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про її притягнення до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 2 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 року.

Відповідно до ч. 3.1 зазначеного Порядку, невиконання вимог п.2.7 у томі числі щодо отримання дозвільної документації, наявності усіх погоджень є підставою для скасування оскаржуваного рішення про надання дозволу на переведення житлових приміщень із житлового фонду в нежитловий та його відкликання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що п. 1.1 рішення ВК Ужгородської МР № 81 від 06.03.2013 року прийнято всупереч вимог житлового законодавства, а тому такий є незаконним та підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як слідує з матеріалів справи, 22.01.2013 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про надання дозволу переведення із житлового в нежитловий фонд квартири АДРЕСА_1, що перебуває у її приватній власності.

Оспорюваним пунктом 1.1 рішення ВК Ужгородської МР № 81 від 06.03.2013 року ОСОБА_2 дозвіл на переведення вказаної квартири з житлового приміщення в нежитлове, з функціональним призначенням - об'єкт торгівлі (магазин) було надано.

Пунктами 1.5 та 1.6 Порядку встановлено, що переведення придатних для проживання житлових приміщень (квартир) у місті в нежитлові допускається, як виняток, та за наявності документів, згідно переліку, встановленому п. 2.1 Порядку, у тому числі документів про забезпечення сім'ї власника житлом, яке відповідає санітарним нормам для постійного проживання та письмової згоди всіх повнолітніх власників та мешканців суміжних квартир 1 та 2 поверхів з квартирою, зазначеної в заяві, щодо її перепланування та переобладнання для подальшого використання за певним призначенням.

При цьому пунктом 1.8 Порядку визначено, що влаштування приміщень нежитлового призначення в житлових будинках (квартирах) для розміщення об'єктів громадського харчування та ресторанного господарства у багатоповерхових житлових будинках не допускається.

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Відповідно до довідки № 606 від 20.08.2013 року, виданої ТОВ «Наш Добробут», суміжними квартирами до квартири АДРЕСА_1 є квартири № 2, 5, 20 (а.с. 16).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, згода усіх повнолітніх власників суміжних квартир, а саме № 2, 5, 20 відсутня.

Також відсутні документи, які містять відомості про забезпечення сім'ї власника квартири житлом, яке відповідає нормам для постійного проживання немає.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункт 1.1 рішення ВК Ужгородської МР № 81 від 06.03.2013 року прийнято всупереч встановленим вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Доводи апелянта про те, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, на переконання апеляційного суду, є безпідставним, оскільки оспорюване рішення ВК Ужгородської МР № 81 від 06.03.2013 року було прийнято на реалізацію повноважень вказаного суб'єкта владних повноважень в галузі житлово-комунального господарства, а саме обліку відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням (пп. 5 п. «б» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), а отже даний спір є справою адміністративної юрисдикції і повинен вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2014 року у справі № 308/18175/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 02 квітня 2015 року.