Справа № 11/424/08-АП
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2015р. м. Київ К/9991/18128/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2011 у справі № 11/424/08-АП

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Мотор Січ"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими

платниками податків у м. Запоріжжі

про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2008 року Товариство звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції, в якому заявлено вимоги визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних фінансових санкцій від 15.04.2008 № /0 та № /0, якими до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 505 594,69 грн. та 680,00 грн. відповідно за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності та валютного законодавства. Також позивач оскаржив першу податкову вимогу від 31.05.2008 № 1/12.

Постановою господарського суду Запорізької області від 20.11.2008 позовні вимоги задоволено у повному обсязі з підстав відсутності порушення позивачем порядку декларування валютних цінностей та майна за кордоном у вигляді заборгованості за імпортними контрактами, оскільки такої заборгованості не існує; безпідставністю винесення податкової вимоги щодо сплати пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД та невиконання зобов'язань та фінансових санкцій за порушення валютного законодавства за відсутності у вказаних обов'язкових платежів статусу узгоджених.

Апеляційний адміністративний суд постановою від 11.03.2011 судове рішення першої інстанції скасував, адміністративний позов задовольнив частково, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від15.04.2008 № /0 та податкову вимогу від 31.05.2008 № 1/12 скасував у повному обсязі, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15.04.2008 № /0 в частині визначення санкцій у сумі 406 334,15 грн., в іншій частині позову відмовити.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для прийняття оспорюваних позивачем рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій були висновки, викладені у акті від 02.04.2008 про результати позапланової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог валютного законодавства по взаємовідносинах з нерезидентами за період з 17.01.2007 по 26.03.2008, про порушення позивачем вимог ст. 1, ст. 2 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", що полягало у порушенні встановлених термінів поставки товару та надходження валютної виручки за експортовані товари, та, відповідно, у недекларуванні позивачем валютних цінностей, що перебувають за межами України. При цьому судами встановлено, що визначаючи момент здійснення імпорту, а відповідно наявність чи відсутність прострочення термінів поставки товару з боку нерезидентів , податковий орган виходив виключно з завершення оформлення позивачем вантажних митних декларацій (тип ІМ-40).

Також судами встановлено, що за наслідками адміністративного оскарження рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій скарга Товариства залишена без розгляду з тих підстав, що заява про перегляд рішення контролюючого органу була подана з порушенням 10-денного терміну, встановленого пп. 5.2.2 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" для перегляду рішень контролюючого органу. Вважаючи суми, визначені у рішеннях про застосування штрафних санкцій узгодженими, відповідач направив підприємству першу податкову вимогу від 13.05.2008 № 1/12.

Так, згідно ст. 1 Закону України від 16.04.1991 № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність" моментом здійснення експорту (імпорту) є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Відповідно до ст. 6 Митного кодексу України від 11.07.2002 № 92-IV межі митної території України є митним кордоном України, який збігається з державним кордоном України. Статтею 43 Кодексу передбачено, що митний контроль здійснюється в разі ввезення товару на митну територію України (фактичне перетинання митного кордону) та розпочинається з моменту перетинання товаром митного кордону України. Товар, що перебуває під митним контролем, є фактично ввезеним на митну територію України, тобто таким, що перетнув митний кордон. Факт і дату такого перетину посвідчує штамп "Під митним контролем" на товаросупровідних документах з відповідною датою.

Дата оформлення вантажної митної декларації не завжди збігається з датою фактичного перетину митного кордону України, оскільки сама ВМД є документом, що підтверджує права особи на розміщення товарів у заявленому митному режимі і права та обов'язки зазначених у ній осіб щодо здійснення ними відповідних фінансових, господарських та інших операцій (п. 8 Положення про вантажну митну декларацію, затвердженого постановою КМУ від 09.06.1997 № 574). Прийняття вантажної митної декларації для оформлення - закріплення посадовою особою митного органу факту внесення до ВМД декларантом усіх потрібних для митного оформлення товарів відомостей і наявності всіх доданих до декларації комерційних супровідних та інших документів, проставлення на ВМД штампа "Під митним контролем" та реєстрації декларації у журналі обліку вантажних митних декларацій (п. 2 Положення). Тобто дата оформлення ВМД - це дата випуску товару у заявлений митний режим, а не дата фактичного перетину митного кордону і, як наслідок, не дата імпорту товару.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави стверджувати, що у разі ввезення товару на територію України, що підлягає митному оформленню, фактом поставки можна вважати товаросупровідні документи з відбитком штампа "Під митним контролем", а не належним чином оформлену вантажну митну декларацію.

Дані висновки кореспондуються з пп. 3.3 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Національного банку України від 24.03.1999 № 136, у редакції, чинній на момент виникнення спірних поставок товару, відповідно до якого банк знімає імпортну операцію резидента з контролю після пред'явлення останнім "документа, який згідно з умовами договору засвідчує здійснення нерезидентом поставки продукції, виконання робіт, надання послуг".

Відповідно до наведеного та враховуючи встановлені у ході розгляду справи обставини стосовно того, що згідно умов імпортних контрактів позивача датою поставки вважається оформлення товару "під митний контроль", а також що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами свої заперечення щодо протиправності застосованих до нього санкцій у сумі 99 260,54 грн., суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15.04.2008 № /0 в частині визначення санкцій у сумі 406 334,15 грн.

Водночас, суд касаційної інстанції не погоджується з мотивами судів попередніх інстанцій, які покладені в основу висновків щодо протиправності рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15.04.2008 № /0 та податкової вимоги від 31.05.2008 № 1/12.

З матеріалів справи та обставин, встановлених судами, вбачається, що рішенням від 15.04.2008 № /0 за порушення ст. 9 Декрету № 15-93 до позивача застосовані фінансові санкції згідно ст. 16 вказаного Декрету.

Так, преамбулою Декрету № 15-93 визначено, що цей Декрет установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Вказаним Декретом також однозначно вирішено питання щодо компетентного органу, який має право застосовувати санкції за порушення приписів Декрету, а саме - повноважним органом є Національний банк України.

Саме цим нормативно-правовим актом і мали керуватися суди при вирішенні спору у цій справі.

Таким чином, положення Указу Президента України від 27.06.1999 № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства", яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені п. 2 ст. 16 Декрету № 15-93, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18.11.1992 № 2796-XII "Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання"), Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

Отже, санкції, передбачені ст. 16 Декрету № 15-93 застосовуються лише Національним банком України та підпорядкованими йому особами, до яких Державна податкова інспекція не відноситься.

Водночас помилковість мотивів задоволення позову в частині скасування рішення від 15.04.2008 № /0 не може бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення у цій справі.

З цих же підстав, помилковість мотивів задоволення позовних вимог щодо скасування податкової вимоги від 31.05.2008 № 1/12, за умови правильного вирішення питання по суті щодо задоволення позовних вимог в цій частині, суд касаційної інстанції залишає без змін судове рішення апеляційної інстанції в цій частині, зазначивши при цьому, що аналіз поняття "пеня", "податковий борг" та "податкове зобов'язання", зазначені у ст. 1 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", дає підстави стверджувати, що санкція за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності - пеня, стягнення якої передбачають ст. 4 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" і ст. 3 Закону України від 23.12.1998 № 351-XIV "Про регулювання товарообмінних (бартерних) операцій у галузі зовнішньоекономічної діяльності", - не включена до понять Закону № 2181-ІІІ "штрафна санкція" або "пеня" і не може сплачуватись як податкове зобов'язання, а також стягуватись як податковий борг. Відтак, стягнення валютної пені в порядку, передбаченому Законом № 2181-ІІІ, є неправомірним.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2011 у справі № 11/424/08-АП залишити без змін.

Ухвала (постанова) набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко