Справа № 2а-143/11
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2015 р. м. Київ К/800/18184/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про виплату матеріальної допомоги та компенсації за додаткову відпустку та стягнення розміру моральної шкоди,

встановила:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про виплату матеріальної допомоги в розмірі 10 посадових окладів, компенсацію за додаткову невикористану відпустку за вислугу років тривалістю 15 календарних днів за 2010 рік при виході на пенсію посадової особи органів місцевого самоврядування з посади заступника начальника Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в сумі 2028,10 грн, а також виплату моральних збитків у розмірі 10000 грн.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 червня 2013 року, було скасовано рішення суду першої інстанції та постановлено нове судове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради матеріальну допомогу в розмірі десяти посадових окладів у сумі 13590 грн та компенсацію за невикористану додаткову відпустку у розмірі 1459,65 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 04 березня 2014 року скасовано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06 червня 2013 року, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі представник управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради просить постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року скасувати, а постанову Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2011 року залишити в силі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що наказом начальника управління соціального захисту від 10 березня 2010 року №181-к ОСОБА_2 з 15 березня 2010 року звільнено з посади заступника начальника Франківського відділу соціального захисту управління у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування та виходом на пенсію. Стаж служби позивача в органах місцевого самоврядування, обчислений відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-ІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), становить 16 років 10 місяців 6 днів, з яких 2 роки 13 днів - служба у Збройних Силах СРСР та 5 років 3 місяці 19 днів - робота на посаді молодшого наукового співробітника вищого навчального закладу. При звільненні з посади у зв'язку з виходом на пенсію з позивачем було проведено розрахунок, проте одноразову грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів та грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2010 рік, на які, як вважає позивач, він має право, виплачено не було.

З 16 березня 2010 року позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Відповідно до частин сьомої та одинадцятою статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. У разі звільнення з роботи в органах місцевого самоврядування у зв'язку з виходом на пенсію посадовим особам місцевого самоврядування виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів за наявності не менше 10 років стажу на посадах в органах місцевого самоврядування чи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Категорії посад в органах місцевого самоврядування встановлені у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а посад державних службовців - у статті 25 Закону України «Про державну службу».

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що для отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів у разі звільнення з роботи в органах місцевого самоврядування у зв'язку з виходом на пенсію посадова особа місцевого самоврядування повинна мати не менше 10 років стажу на посадах в органах місцевого самоврядування, перелік яких встановлено статтями 3, 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», чи на посадах, про які йдеться у статті 25 Закону України «Про державну службу».

Сама по собі наявність передбаченого у частині сьомій статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» стажу служби в органах місцевого самоврядування, обчисленого відповідно до статті 22 цього Закону, що дає право на одержання пенсії відповідно до законодавства України про державну службу, не дає права на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів, якщо стаж роботи особи, що виходить на пенсію, на посадах в органах місцевого самоврядування чи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, є меншим, ніж 10 років.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції неправильно застосував зазначені норми матеріального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у ОСОБА_2 права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів у разі звільнення з роботи в органах місцевого самоврядування у зв'язку з виходом на пенсію.

Крім того, частиною шостою статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам органів місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток» від 27 квітня 1994 року №250 посадовим особам місцевого самоврядування, які мають стаж служби в цих органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів, а починаючи з 11-го року ця відпустка збільшується на 2 календарних дні за кожний наступний рік. Тривалість додаткової оплачуваної відпустки не може перевищувати 15 календарних днів. Додаткові оплачувані відпустки посадовим особам місцевого самоврядування надаються одночасно із щорічною відпусткою згідно з установленим графіком або за згодою сторін окремо від неї.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що виникнення права на додаткову оплачувану відпустку та її тривалість знаходяться у прямій залежності від наявності у посадової особи місцевого самоврядування відповідного стажу служби в органах місцевого самоврядування.

Отже, надання додаткової відпустки певної тривалості, а також виплата грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні посадової особи місцевого самоврядування залежить лише від наявності стажу служби в органах місцевого самоврядування, обчисленого відповідно до статті 22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», що дає право на надання вказаної відпустки, а не від відпрацьованого цією особою часу у відповідному році.

Таким чином, посадова особа місцевого самоврядування, стаж служби якої в органах місцевого самоврядування, обчислений відповідно до статті 22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», становить 10 років, має право на додаткову відпустку, передбачену частиною шостою статті 21 зазначеного Закону, тривалістю 5 календарних днів. Починаючи з 11-го року ця відпустка збільшується на 2 календарних дні за кожний наступний рік. Тривалість додаткової оплачуваної відпустки не може перевищувати 15 календарних днів.

Дата, з якої у посадової особи місцевого самоврядування розпочинається відлік стажу служби в органах місцевого самоврядування (приведена дата), визначається відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283, і є незмінною протягом усього періоду служби цієї особи в органах місцевого самоврядування.

Якщо посадова особа місцевого самоврядування звільняється з роботи до настання приведеної дати, вона не має права на додаткову відпустку за рік, у якому відбувається звільнення, а відповідно - і на виплату компенсації за цю невикористану додаткову відпустку.

Оскільки судами попередніх інстанцій було встановлено, що позивач на момент звільнення - 15 березня 2010 року, мав стаж служби в органах місцевого самоврядування 16 років 10 місяців 6 днів, з яких 2 роки 13 днів - служба у Збройних Силах СРСР та 5 років 3 місяці 19 днів - робота на посаді молодшого наукового співробітника вищого навчального закладу, то право на додаткову оплачувану відпустку за 2010 рік він набув би після настання 10 років роботи в органах місцевого самоврядування. Тому висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач, звільнившись з роботи у березні 2010 року, мав право на додаткову відпустку за 2010 рік, а відтак і право на компенсацію за її невикористання, є помилковим.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року необхідно скасувати, оскільки вона постановлена з порушенням норм матеріального права, а постанову Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2011 року необхідно залишити в силі, оскільки вона є законною і обґрунтованою та постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про виплату матеріальної допомоги та компенсації за додаткову відпустку та стягнення розміру моральної шкоди - скасувати, а постанову Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2011 року - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя М.М. Заїка

судді: С.В. Білуга

Д.В. Ліпський