Справа № 6-а/489/1/15
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 6-а/489/1/15

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Коваленко І.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 січня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії і надати звіт про виконання рішення,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду та просив визнати неправомірними дії УПФ з невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 року в частині ненарахування та невиплати йому пенсії за жовтень 2014 року, а також просив зобов'язати УПФ виконати вказане рішення, нарахувати та виплатити пенсію за жовтень 2014 року і надати до суду звіт про його виконання.

У заяві вказав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 року визнано протиправною бездіяльність УПФ в частині невиконання з 01.06.2010 року приписів статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано УПФ провести йому перерахунок пенсії по інвалідності з 01.06.2010 року виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсії.

Ухвалою суду від 26.07.2011 року роз'яснено, що кінцевим терміном нарахування та виплати пенсії є припинення виплати пенсії чи припинення дії статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Між тим, незважаючи на вимоги Закону та рішення суду в жовтні 2014 року УПФ нарахувало і виплатило пенсію за жовтень 2014 року не в повному обсязі, в сумі 2419,95 грн., що стало наслідком його звернення до суду в порядку статті 267 КАС України.

У судове засідання заявник не з'явився про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином. Будучи присутнім в засіданнях, що відбулися раніше, заяву підтримав та просив задовольнити з посиланням на протиправність дій УПФ.

Представник відповідача в задоволенні заяви просила відмовити, посилаючись на правомірність нарахування і виплату пенсії та відсутність заборгованості перед заявником за жовтень 2014 року.

Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 січня 2015 року заяву ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії і надати звіт про виконання рішення - залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову, апелянт просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити його заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2, віднесений до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 має ІІ групу інвалідності по захворюванню, яке пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року позов ОСОБА_2 - частково задоволено. Визнано протиправною бездіяльність УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва в частині невиконання з 01 червня 2010 року приписів ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії по інвалідності з 01 червня 2010 року, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої п.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до п.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсії. Постанова набрала законної сили.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2011 року зазначене рішення суду роз'яснено та зазначено, що кінцевим терміном нарахування та виплати пенсії є припинення виплати пенсії чи припинення дії статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно довідки УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва від 30.10.2014 року № 17487/07 за жовтень 2014 року ОСОБА_2 нарахована і виплачена пенсія в розмірі 2419, 95 грн.

З довідки УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва від 22.12.2014 року № 20439/06 вбачається, що різниця між нарахованою і виплаченою з урахуванням рішення суду 2010 року та в жовтні 2014 року пенсіями складає 6263, 40 грн. (8683,35-2419,95).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність залишення без задоволення заяви ОСОБА_2

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання відповідачем постанови Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року в частині виплати пенсії ОСОБА_2 за жовтень 2014 року є правомірним, оскільки УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва у жовтні 2014 року діяло в межах своїх повноважень, відповідно до вимог діючого законодавства.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до вимог ч.9 ст.267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Частиною 10 цієї ж статті встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини стосуються невиконання відповідачем судового рішення, що порушує право позивача на соціальний захист та регулюються зокрема Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно до вимог ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вимогами ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до першої категорії, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року зобов'язано УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії по інвалідності з 01 червня 2010 року, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої п.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до п.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсій.

Таким чином, з урахуванням обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що позивач має право на виплату пенсії у відповідності до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується вимогами ч.2 ст.46 Конституції України.

Відповідно до положень ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру пенсій позивачеві, застосуванню підлягають вимоги статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Окрім того, громадяни України мають право на соціальний захист, якому відповідає обов'язок держави щодо його забезпечення. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень, як передбачено ст.48 Конституції України.

Відповідачем не спростовано обставини невиконання постанови Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року в частині виплати пенсії ОСОБА_2 за жовтень 2014 року, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає невірним висновок суду першої інстанції щодо правомірності дій УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання судового рішення в частині виплати пенсії за жовтень 2014 року.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що рішення суду першої інстанції є неправильним, оскільки невиконання рішення суду в частині виплати позивачу пенсії, нарахованої згідно вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним, тому постанову суду першої інстанції слід скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву в частині визнання бездіяльності управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року в частині нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії за жовтень 2014 року - протиправною; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за жовтень 2014 року відповідно до рішення Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року.

Колегія суддів вважає, що в частині вимог щодо зобов'язання УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва подати звіт про виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 року по справі № 2-3965/2010 за жовтень 2014 року, слід відмовити, тому що інститут подання звіту можливо застосувати у разі постановлення первинного судового рішення за наслідками розгляду позову, а не похідної від нього заяви.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 202; 205; 207; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 січня 2015 року - скасувати, прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року в частині нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії за жовтень 2014 року - протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за жовтень 2014 року відповідно до рішення Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року.

В задоволенні іншій частини заяви відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 09.04.2015 року.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян

Суддя: О.І. Шляхтицький