Справа № 818/597/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2015 р. м. Київ К/800/45694/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року у справі за позовом Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України до Державної екологічної інспекції у Сумській області про визнання протиправним та скасування пункту припису, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (надалі - позивач, Підприємство) звернулось до суду із позовом до Державної екологічної інспекції у Сумській області (надалі - відповідач, Інспекція) про визнання протиправним та скасування пункту 3 припису №28/02-16 від 13 лютого 2014 року про усунення порушень щодо зобов'язання отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (надалі - Припис).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено: визнано протиправним і скасовано пункт 3 Припису.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій, прийнявши постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У своїй скарзі відповідач зазначив, що суди при ухвалені оскаржуваних рішень не врахували, що позивач був зобов'язаний отримати спеціальний дозвіл на користування надрами, оскільки здійснює видобування та використання у виробничих потребах підземних вод, які, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827 «Про затвердження корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією з 12 лютого 2014 року по 13 лютого 2014 року проведено перевірку позивача щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони надр (підземні води).

Під час проведення перевірки відповідачем виявлено, що у позивача відсутній спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води), що є, на думку Інспекції, порушенням статті 23 Кодексу України про надра.

Відповідачем було складено акт, в якому зазначено, що дотримання вимог природоохоронного законодавства водопостачання на виробничі та господарсько-побутові потреби здійснюється за допомогою артезіанської свердловини №2 на підставі дозволу на спеціальне водокористування від УКР4175 СУМ від 25 березня 2013 року, терміном дії до 5 березня 2016 року. Ліміт водозабору згідно з даним дозволом не повинен перевищувати 54,57 м.3/добу та 13,33 тис м3/рік.

13 лютого 2014 року Інспекцією складено припис №28/02-16, пунктом 3 якого позивача зобов'язано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води) у строк до 1 вересня 2014 року.

Підприємство, не погоджуючись із вищенаведеним пунктом Припису, оскаржило його в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що дії Підприємства відповідають усім умовам для видобування води без спеціального дозволу на користування надрами, що передбачені частиною першою статті 23 Кодексу України про надра.

Колегія суддів погоджується із даним висновком судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є землекористувачем тієї ділянки, де знаходиться свердловина №2, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею від 22 листопада 2001 року ІІ-СМ №001033.

Під час проведення перевірки підтверджено факт використання позивачем лише однієї свердловини №2.

Згідно з дозволом на спеціальне водокористування УКР4175 СУМ від 25 березня 2013 року, виданого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища Сумської області, терміном дії до 5 березня 2016 року, метою водокористування є забезпечення господарсько-питних та виробничих потреб.

Відповідно до статті 16 Кодексу України про надра спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 19 Кодексу України про надра передбачено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу. При укладенні угод про розподіл продукції надра надаються в користування на підставі угоди про розподіл продукції з оформленням спеціального дозволу на користування надрами та акта про надання гірничого відводу. Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 21 Кодексу України про надра надання надр у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці та Міністерства охорони здоров'я України на місцях.

У свою чергу, в частині першій статті 23 Кодексу України про надра визначено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Таким чином, землевласники та землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право видобувати підземні води без отримання спеціального дозволу для власних господарсько-побутових потреб водозаборами, продуктивність яких не буде перевищувати 300 кубічних метрів на добу.

З матеріалів справи вбачається, що продуктивність водозабору свердловин (дебет свердловини), що використовуються Підприємством, складає 12,5 кубічних метрів на годину, а рекомендований дебет свердловини становить 10м3 на годину.

Статистичною звітністю (форми 2-ТП водгосп) за 2012 рік та 2013 року, які подані Підприємством до Відділу статистики в Охтирському районі, підтверджується що позивачем фактично забрано води в 2012 році: 7056 м3 води, з яких на господарсько-питні потреби - 4091 м3, а на виробничі потреби - 2965 м3; а в 2013 році було забрано 7056 м3, з яких на господарсько-питні потреби - 3500 м3, а на виробничі потреби - 3556 м3.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що позивач не перевищує встановлені статтею 23 Кодексу України про надра ліміти забору води, не зобов'язаний отримувати спеціальний дозвіл на користування надрами, а тому оскаржуваний пункт Припису є протиправним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального прав, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Сумській області залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.