Справа № 2а/0270/789/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2015р. м. Київ К/9991/96541/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції у Вінницькій області

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05.04.2011

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011

у справі № 2а/0270/789/11

за позовом Споживчого товариства «Каріна»

до Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції у Вінницькій області

про визнання незаконними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.04.2011, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011, позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Крижопільської МДПІ від 24.01.2011 № /0 та № /0.

Крижопільська МДПІ у Вінницькій області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального права: п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Крижопільською МДПІ у Вінницькій області проведено планову виїзну з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період: з 01.07.2007 по 30.06.2010, за результатами якої складено акт від 12.01.2011 № 77/23/32213213 про порушення:

- п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, що слугувало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 24.01.2011 № /0 та № /0 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток у загальній сумі 54311 грн., в т.ч. 43449 грн. основного платежу та 10862 грн.;

- п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що слугувало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 24.01.2011 № /0 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 43454 грн., в т.ч. 34760 грн. основного платежу та 8694 грн.

Податковий орган вважає, що у позивача відсутнє право на включення до складу валових витрат та податкового кредиту витрат та податку на додану вартість відповідно за операціями з придбання електроенергії. На думку контролюючого органу, використання електроенергії у приміщеннях, наданих в тимчасове користування ПП ОСОБА_2, не пов'язане з господарською діяльністю позивача. Вказані висновки відповідач обґрунтовує тим, що СТ «Каріна» не виставляло ПП ОСОБА_2 рахунок щодо компенсації спожитої вартості електроенергії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності податковим органом обставин щодо фактичної передачі ПП ОСОБА_2 приміщень в оренду, а також щодо використання таких приміщень позивачем поза межами господарської діяльності.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до п.п. 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених, пунктами 5.3.-5.7. цієї статті.

Згідно із п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовими витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням не включається до складу податкового кредиту.

Отже, при придбанні платником податку товарів, в тому числі електричної енергії, з метою використання у господарській діяльності понесені у зв'язку з цим витрати та сума податкового кредиту, сплачена в ціні такого товару, відносяться до складу валових витрат та податкового кредиту відповідно.

Судами попередніх інстанцій не встановлено порушень позивачем вказаних норм Законів щодо порядку включення до складу валових витрат та податкового кредиту витрат та податку на додану вартість за операціями з придбання електроенергії.

Висновки податкового органу про те, що ПП ОСОБА_2 безоплатно використовував електроенергію в наданих йому позивачем у користування приміщеннях з огляду на відсутність окремо виставлених рахунків за електроенергію ґрунтуються на припущеннях.

Відповідач не надав судам попередніх інстанцій доказів тому, що такі приміщення фактично були передані в користування ПП ОСОБА_2 (наприклад, акту прийому-передачі майна) та використовувались останнім.

Крім того, контролюючий орган не надав судам попередніх інстанцій доказів, які б підтверджували, що приміщення, в яких використовувалась придбана електронергія, не були призначені для господарської діяльності позивача.

З огляду на положення ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, якими обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладено на суб'єкта владних повноважень, враховуючи те, що відповідач в судах попередніх інстанцій не довів правомірності оспорюваних позивачем податкових повідомлень-рішень, діючи у межах, визначених ст. 220 цього Кодексу, суд касаційної інстанцій дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без мін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05.04.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун