Справа № 804/66/15
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2015 р. Справа № 804/66/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Риженко О.В.
представника позивача Сливної О.Б.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
В акті перевірки від 30 травня 2015 року №939237/10-13-22-03/23576211 відповідачем зроблено висновок про порушення: п.185.1 ст.185 та п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету (р.25 Декларації) на загальну суму ПДВ - 263 054 грн., у т.ч. за січень 2014 р. - 263 054 грн.
Позивач висновки вищевказаного акту перевірки вважає неправомірними та незаконними, а тому відповідно і повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2015 р. по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Відповідач до зали судового засідання свого представника не направив, 02.02.2015 р. за вх.№208 шляхом електронного зв'язку на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника додавши до нього заперечення від 02.02.2015 р., в яких зазначив наступне.
Зважаючи на викладене, ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Еф Ай Ем Сервіс» є юридичною особою, що підтверджується відомостями які містяться в матеріалах справи.
У вищезазначеному акті податковим органом зроблено висновок про порушення підприємством: п.185.1 ст.185 та п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету (р.25 Декларації) на загальну суму ПДВ - 263 054 грн., у т.ч. за січень 2014 р. - 263 054 грн.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали наступні обставини.
В акті перевірки від 30 травня 2015 року №939237/10-13-22-03/23576211 містяться висновки контролюючого органу щодо перевірки взаємовідносини ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» з ТОВ «Альфа Київбуд» за січень 2014 р.
Щодо реальності здійснення господарських операцій позивача з зазначеними вище контрагентами судом зазначається наступне.
В матеріалах справи містяться копії договорів, укладених між ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» та ТОВ «Альфа-Київбуд», а саме, таких як: договір про наданя послуг від 01.02.2013 р. №0202, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Альфа-Київбуд», особисто чи із залученням третіх осіб, зобов'язувався за завданням ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» протягом визначеного в договорі строку надавати за плату клінінгові послуги в будівлях, що знаходяться за адресою: Київська обл., смт.Гостомель, вул.Чапаєва, 1, а ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» зобов'язувалось оплачувати надані послуги. Детальна інформація щодо послуг, які надаються за цим договором, міститься у додатку №1 до цього договору, копія якого міститься в матеріалах справи; договір про надання послуг №0101 від 02.01.2014 р., відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Альфа-Київбуд» зобов'язувалось за завданням ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» протягом визначеного в договорі строку надавати за плату клінингові послуги в будівлі та на прибудинковій території, що знаходяться на адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с.Чайки, вул.Дачна, 1, а ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» зобов'язувалось оплачувати надані послуги. Детальна інформація щодо послуг, які надаються за цим договором, міститься у додатку №1 до цього договору, копія якого міститься в матеріалах справи; договір підряду від 02.01.2014 р. №0201, відповідно до умов якого ТОВ «Альфа-Київбуд» зобов'язувалось у встановлений строк своїми та залученими силами на замовлення ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» виконати роботи відповідно до кошторисної документації (додатки №1 і №2), що є від'ємною частиною цього договору, а ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» зобов'язується прийняти роботи і оплатити іх. При виконанні цього договору сторонни керуювались нормальвними актами з питань будівництва та іншим чиним законодавством України.
На підтвердження виконання умов зазначених договорів позивачем до суду надано у якості первинних документів такі копії господарських документів, як: податкові накладні: від 31.01.2014 р. за №310134; від 31.01.2014 р. №310135; від 22.01.2014 р. №220101; акт №310134 здачі-прийняття робіт (надання послуг); звіт до акту прийому-передачі наданих послуг №310134 до договору про надання послуг №0101 від 02.01.2014 р.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг); звіт акту прийому-передачі наданих послуг №3101126 до договору про надання послуг №0202 від 01.02.2013 р.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати за січень 2014 р.; акт №310135 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 р.
В матеріалах справи також містяться відомості, що відносно позизивача було сформовано податкову вимогу форми «Ю» від 14.07.2014 р. за №3142-25 на загальну суму 336 178,04 грн., яка була направлена на адресу ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» та вручена останньому 29.07.2014 р., що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення, яке містиься в матеріалах справи.
Будь-яких відомостей щодо оскарження позивачем зазначеної вище податкової вимоги форми «Ю» від 14.07.2014 р. за №3142-25 на загальну суму 336 178,04 грн., матеріали справи не містять.
При цьому суд зазначає, що наведені вище документи щодо правочинів, укладених між ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» та ТОВ «Альфа-Київбуд» судом не приймаються у якості належних доказів щодо підтвердження реальності настання наслідків фінансово-господарської діяльності позивача з зазначеним контрагентом, з огляду на наступне.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Позивач зазначає, що визначення ТОВ «Краусберг Україна» контролюючим органом вищевказаного податкового зобов'язання з податку на додану вартість є не обґрунтованим, а вказане вище податкове повідомлення-рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки вважає, що з боку позивача не мало місця порушення вимог податкового законодавства.
У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп. 20.1.1 та пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини; застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Статтею 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пункт 37.3 статті 37 Податкового кодексу України визначає, що підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.
Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.
Відповідно п.51.1. ст.51 ПК України податковий агент зобов`язаний подати у строки, встановлені цих кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сумм доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.
Відповідно до п.п.54.3.1 - п.п. 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
Згідно з п.55.1. ст.55 ПК України Податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним контролюючим органом.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленного наказом, та за умов надіслання платнику податку рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Крім того, згідно з абзацами 3.4 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до п.п. 14.1.157 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України Об'єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п. 198.3. ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтвердженні податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цого Кодексу) чи не підтвердженні митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статі 201 цього Кодексу).
Відповідно до п.200.1 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку до бюджету.
З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України, вбачається, що відповідачу відповідно до покладених на нього функцій та повноважень надано право та повноваження щодо проведення документальних невиїзних перевірок суб'єктів господарювання з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.
У відповідності до ст. 86 Податкового кодексу України результати проведених перевірок оформлюються актом та шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень у разі виявлення податковим органом заниження чи завищення податкових зобов'язань платника податків.
Таким чином, здійснюючи перевірку та складаючи акт перевірки, приймаючи податкове повідомлення-рішення відносно позивача щодо визначення грошових зобов'язань за результатами перевірки, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією за законами України.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем при розгляді даної справи не спростовано виявлені контролюючим органом порушення п.185.1 ст.185 та п.188.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, які полягають у нарахуванні податкових зобов'язань відносно позивача, що мало наслідком заниження податкового зобов'язання усього на суму 263 054 грн.
При цьому, суд критично ставиться до листа Українського гідрометеорологічного центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 24.12.2014 р. №01-20/1566 (на лист від 23.12.2014 р.) наданого позивачем на підтвердження факту реальності виконання клінингових робіт за укладеними договорами між ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» та ТОВ «Альфа Київбуд» щодо виконання робіт з очищення (прибирання) від снігових опадів, снігових утворень та льоду на прибудинковій території будівель, експлуатацію яких начебто проводив позивач з огляду на наступне.
Безпосередньо в тексті зазначеного листа зазначається, що «в с.Чайка Києво-Святошинському районі Київської області метеорологічної станції немає», однак за оперативними даними метеорологічної станції Київ, що є репрезентативною для даного селища, зазначена кількість опадів у період з 01 по 31 січня 2014 року.
Тобто, навіть в самому тексті зазначеного листа, який, за правилами ч.2 ст.86 КАС України не має переваги перед іншими доказами, а також не має для суду наперед встановленої сили, відсутнє чітке встановлення факту саме виконання робіт з очищення (прибирання) снігових опадів, на який посилається позивач, а містить лише інформацію щодо наявної кількості опадів за період з 01 по 31 січня 2014 р., зазначеної в мм.
А відтак, досить суперечливий факт «виконання робіт з очищення (прибирання) від снігових опадів», не підтверджений належними доказами в розуміні ст.70 КАС України, не спростовує самої суті допущеного позивачем порушення наведених вище норм чинного ПК України щодо не нарахування позивачем податкових зобов'язань.
Проте, суд зауважує, що дослідження обставин у справі та перевірка їх доказами в процесі оцінки доказів у справі не обмежується з боку суду лише посиланням на зазначені вище акти перевірки, а полягає у дослідженні та аналізі всіх доказів, наявних в матеріалах справи.
Як вбачається зі змісту акту перевірки від 30.05.2014 року за №237/10-13-22-03/23576211, у ході її проведення при здійсненні аналізу додатку №5 (розділ «податковий кредит») до декларації з ПДВ «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» контролюючим органом встановлено відхилення суми з податку на додану вартість у розмірі 263 054,06 грн. Суд зазначає, що позивачем не було надано жодного доказу в розумінні ст.70 КАС України, щодо спростування доводів відповідача, викладених в акті перевірки від 30.05.2014 року за №237/10-13-22-03/23576211.
Суд не бере до уваги докази наданні позивачем начебто в підтвердження реальності здійснення господарських операцій, а саме щодо: договірної ціни на будівництво утеплення складського комплексу, що здійснювалось в 2014 р.; підсумкової відомості ресурсів за січень 2014 р.; локального кошторису №2-1 оскільки в підтвердження даних, відображених в зазначених документах позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував їх дійсність.
Позивачем також не надано до суду доказів, фізичних та технологічних можливостей, у тому числі і щодо наявності робітників, які начебто здійснювали роботи, визначені укладеними між ТОВ «Ай Ей Ем Сервіс» та ТОВ «Альфа Київбуд» договорами від 01.02.2013 р. №0202; від 02.01.2014 р. №0101; від 02.01.2014 р. №0201, а також формування ціни за визначеними договорами.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно ст. 9 вказаного вище Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
З метою з'ясування обставин щодо фактичного здійснення наведених вище господарських операцій, згідно з договорами, укладеними між ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» та ТОВ «Альфа-Київбуд» від 01.02.2013 р. №0202; від 02.01.2014 р. №0101; від 02.01.2014 р. №0201 щодо утеплення та надання клінінгових послуг судом було поставлено ряд запитань представнику позивача, які стосувалися належності приміщень, відносно яких зазначені послуги повинні були реалізовуватися, позитивного впливу на господарську діяльність позивача внаслідок надання клінінгови послуг з боку ТОВ «Альфа-Київбуд», порядку формування ціни по кожному укладеному договору, а також перерахування коштів по укладеним договорам на підтвердження змін у русі активів позивача.
В контексті наведеного позивачем не було надано будь-яких наладжених та допустимих доказів на підтвердження йому на праві власності (праві користування) приміщень за адресами зазначеними у Актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) за № 310134 та №3101126, відносно яких повинно було здійснюватися надання послуг (виконання робіт); наявності позитивного впливу на господарську діяльність позивача внаслідок надання клінінгових послуг та послуг з утеплення приміщень з боку ТОВ «Альфа-Київбуд», як не було надано і будь-яких доказів на підтвердження здійснення розрахунків за наведеними вище договорами від 01.02.2013 р. №0202; від 02.01.2014 р. №0101; від 02.01.2014 р. №0201.
Відтак, суд критично ставиться до позиції позивача, викладеної в адміністративному позові щодо його посилань на наявність первинних документів, як на підтвердження реальності правочинів укладених між ТОВ «Еф Ай Ем Сервіс» та ТОВ «Альфа-Київбуд».
Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в в межах повноважень та у спосіб, що передачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.79 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.
Стаття 8 КАС України зазначає, що принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є: верховенство права; законність; рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; гласність і відкритість адміністративного процесу; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; обов'язковість судових рішень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Також, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Відповідно до платіжного квитанції від 23.12.2014 р. №0110006 за подання адміністративного позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 73,08 (сімдесят три грн. 08 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
А відтак, враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, позивач повинен сплатити за подання до адміністративного суду адміністративного позову судовий збір у розмірі 4 872 грн. за позовні вимоги майнового характеру, натомість сплатив лише 73,08 грн., тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення решти судового збору з позивача в сумі 4 798,92 грн. (4 872 грн. - 73,08 грн.).
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еф Ай Ем Сервіс» решту судового збору в сумі 4 798,92 грн. (чотири тисячі сімсот дев'яносто вісім грн., 92 коп.) до Державного бюджету України.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2015 року.

Суддя Є.О. Жукова