Справа № 2а/0370/469/12
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 р. Справа № 67886/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю:

секретаря судового засідання - Мартинишина Р. С.;

прокурора - Попадинець М. І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Володимир-Волинського міжрайонного прокурора на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2012 року в справі за позовом Володимир-Волинського міжрайонного прокурора до відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2012 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Володимир-Волинського міжрайонного прокурора до відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови від 16 січня 2012 року про закінчення виконавчого провадження № 28722958.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що у поданні, яке надсилалось позивачу, не було зазначено в чому саме полягає умисне невиконання рішення суду боржником, що є порушенням частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, державним виконавцем не вжито заходів для належного виконання виданого Рівненським міським судом Рівненської області 17 січня 2011 року виконавчого листа № 2-1289, зокрема неподано заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та із дотриманням вимог закону.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - Володимир-Волинським міжрайонним прокурором, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що державним виконавцем не в повному обсязі вчинено виконавчі дії та не вжито всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду.

Прокурор, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, пояснення прокурора, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення такої.

20 січня 2012 року Володимир-Волинським міжрайонним прокурором принесено протест на постанову заступника начальника відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Маєвської О. М. від 16 січня 2012 року «Про закінчення виконавчого провадження» у виконавчому провадженні № 28722958 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1289, виданого 17 січня 2011 року Рівненським міським судом Рівненської області щодо зобов'язання ОСОБА_2 повернути на рахунок № НОМЕР_1 банківський метал масою 99,80 тройських унцій золота.

Листом від 02 лютого 2012 року № 1406/03-23 відповідачем повідомлено позивачу про розгляд протесту.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1, 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема підлягають до виконання виконавчі листи, що видаються судами, накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1, 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідачем здійснювалось примусове виконання виконавчого листа від 17 січня 2011 року № 2-1289, виданого Рівненським міським судом Рівненської області, про зобов'язання боржника ОСОБА_2 повернути на банківський рахунок № НОМЕР_1 банківський метал масою 99,80 тройських унцій золота.

14 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження та надано боржнику ОСОБА_2 строк для самостійного виконання рішення до 20 вересня 2011 року.

При проведенні виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що рішення про зобов'язання ОСОБА_2 повернути на рахунок № НОМЕР_1 банківський метал масою 99,80 тройських унцій золота не виконано, про що складено акт державного виконавця від 21 вересня 2011 року.

ОСОБА_2 на момент проведення виконавчих дій був присутній, письмових пояснень щодо поважних причин невиконання рішення суду державному виконавцеві не надав.

У зв'язку з цим, у відповідності до статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення від 22 вересня 2011 року, що зобов'язує боржника виконати певні дії у розмірі 170 грн.

26 вересня 2011 року ОСОБА_2 за вих. № 11204/03-23 направлено попередження, що у випадку умисного невиконання виконавчого листа № 2-1289 від 17 січня 2011 року його буде притягнуто до кримінальної відповідальності за пунктом 1 частини 1 статті 382 Кримінального кодексу України.

При проведенні виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що рішення про зобов'язання ОСОБА_2 повернути на рахунок № НОМЕР_1 банківський метал масою 99,80 тройських унцій золота не виконано, про що складено акт державного виконавця від 29 вересня 2011 року. Боржник на момент проведення виконавчих дій був присутній, письмових пояснень, щодо поважних причин невиконання рішення суду державному виконавцеві не надавав.

Статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

В порядку статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», за повторне невиконання рішення без поважних причин, на боржника ОСОБА_2 постановою від 03 жовтня 2011 року накладено штраф у розмірі 340 грн.

20 грудня 2011 року відповідачем за вихідним № 17863/03-23 скеровано позивачу подання про вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2.

06 січня 2012 року листом № 55-60вих.12 позивачем повернуто відповідачу подання через невідповідність встановленим вимогам.

16 січня 2012 року за вихідним № 108/03-23 відповідачем повторно скеровано позивачу подання про вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3.

16 січня 2012 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Маєвською Оксаною Михайлівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 28722958.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Зміст вказаних правових положень, на думку суду апеляційної інстанції вказує на те, що саме факт направлення подання є підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження.

При цьому, наслідки реагування правоохоронних органів на внесене державним виконавцем подання не впливають на обов'язок останнього винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» означає, що державним виконавцем вичерпано передбачені законом заходи примусового виконання рішення.

Таким чином, предметом перевірки в даній справі є саме встановлення факту вчинення держаним виконавцем виконавчих дій в повному обсязі.

Невідповідність внесеного державним виконавцем подання не може бути самостійною підставою для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки можливість усунення недоліків подання передбачена п. 3.5 наказу Міністра юстиції України та Генерального прокурора України від 13 квітня 2009 року № 642/5/32 «Про затвердження Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів прокуратури при направленні та розгляді подань державних виконавців про притягнення

винних осіб до кримінальної відповідальності», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 квітня 2009 року за № 333/16349 (далі - Порядку)

Водночас, на думку суду апеляційної інстанції варто зазначити, що аналіз змісту згаданого Порядку підтверджує висновки зроблені вище на підставі аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» - достатньою умовою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є факт внесення подання про притягнення до кримінальної відповідальності незалежно від наслідків розгляду такого, в тому числі повернення такого для доопрацювання.

Крім того, відповідно до п. 1.2 Порядку завданням цього Порядку є забезпечення ефективної взаємодії між органами державної виконавчої служби та органами прокуратури з питань притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що листом від 03 лютого 2012 року № 55-505вих.-12 позивачем повідомлено відповідача про розгляд подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2.

Тобто, вже після отримання інформації про відхилення протесту позивачем розглянуто подання, однак. незважаючи на це, позивач звернувся до суду, що, на думку суду апеляційної інстанції, додатково підтверджує наведені вище висновки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем дотримано вимоги чинного законодавства при виконанні виконавчого листа від 17 січня 2011 року № 2-1289, виданого Рівненським міським судом Рівненської області, про зобов'язання боржника ОСОБА_2 повернути на банківський рахунок № НОМЕР_1 банківський метал масою 99,80 тройських унцій золота - в повному обсязі вчинено передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії.

Безпідставним є твердження позивача, щодо відповідачем не вчинено дій відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено право державного виконавця звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання, оскільки, як вірно наголошено судом першої інстанції, такі дії є правом, а не обов'язком, а тому нездійснення таких не може вважатись порушенням ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувана постанови про закінчення виконавчого провадження відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Володимир-Волинського міжрайонного прокурора залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2012 року в справі № 2а-469/12/0370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 24 березня 2015 року