Справа № 804/5464/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"31" березня 2015 р. справа № 804/5464/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 р. у справі № 804/5464/14

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області

до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Марганці

про визнання протиправними дій та зобов'язати вчинити певні дії,-

встановив:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати дії відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Марганці Дніпропетровської області про відмову у прийнятті до заліку відшкодування суми виплаченої пенсії ОСОБА_1, який отримав каліцтво на підприємстві розташованого на території колишнього СРСР неправомірними;

- зобов'язати відповідача відшкодувати суму пенсії в розмірі 100,56 грн. виплачену ОСОБА_1, каліцтво якого сталося на території колишнього СРСР та країн СНД.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено з тих підстав, що позивач невірно визначив спосіб захисту порушених прав.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається, зокрема, на положення ст. 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відповідно до якого особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам унаслідок травмування на виробництві професійного захворювання, пов'язаних із виконанням ними трудових обов'язків, мають право забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до зазначеного Закону. При цьому право на таке забезпечення, встановлене в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

На думку позивача, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, котра стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР є відповідач. Він також має відшкодовувати витрати в разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надіслав до апеляційного суду письмові заперечення, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, що громадянин ОСОБА_1 перебуває на обліку у позивача у даній адміністративній справі, як отримувач пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва на виробництві, та позивачем за березень 2014 року виплачено ОСОБА_1 пенсію по інвалідності у загальному розмірі 100 грн. 56 коп., з урахуванням витрат на її виплату та доставку. Зазначені обставини підтверджуються належними письмовими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, в зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 01 квітня 2001 року з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що особи, право яких на отримання відшкодування раніше було встановлено згідно з законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням ними трудових обов`язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування він нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (крім осіб, зазначених у п. 2 ст. 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків визначено Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій в зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (надалі - Порядок), який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003р. № 5-4/4, та зареєстровано у Міністерстві Юстиції України 16.05.2003р. за №376/7697.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділенням виконавчої дирекції Фонду звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягають відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях. Пунктом 6 Порядку передбачено, що головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду на підставі поданих актів узагальнюють і узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі вищевказаної Довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду.

Таким чином відповідно до Порядку, Фонд соціального страхування від нещасних випадків перераховує кошти Пенсійному Фонду України на підставі даних, що зазначені в акті щомісячної звірки.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, дає можливість зробити висновок про те, що витрати, понесені Управлінням Пенсійного фонду України у зв'язку з виплатою пенсій, передбачених ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, і нормами Порядку встановлені порядок та правила підписання актів звірки розрахунків передбачено, що у разі відсутності спору щодо сум виплат відшкодування таких витрат у даному випадку відбувається на централізованому рівні, при цьому чинне законодавство у разі відмови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у включенні до актів звірки сум виплачених Управлінням Пенсійного фонду України пенсій, передбачених ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не містить такого способу захисту прав Пенсійного фонду України (в особі його управлінь) як зобов'язання відповідних відділень Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві підписати акт звірки по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії в зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, або включити суми таких витрат до актів звірки, і норми Порядку щодо підписання актів звірки розрахунків підлягають застосуванню лише при відсутності спору між Фондами. Тому визнати відповідача по відмові у прийнятті до заліку суми не має підстав.

У випадку відсутності згоди на підписання актів звірки по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії в зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та прийняття до заліку витрат на виплату таких пенсій з боку відділень Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, тобто за наявності спору між Фондами, такий спір вирішується в судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, шляхом пред'явлення позову про стягнення цих сум, а не шляхом пред'явлення вимог про зобов'язання відповідача відшкодувати суму пенсії.

За таких обставин колегія судів вважає, що позивач у даній адміністративній справі, звертаючись до суду першої інстанції з позовними вимогами про зобов'язання відповідача включити в акти щомісячних звірок суми пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, не вірно визначив спосіб захисту (відновлення) своїх порушених прав і обраний позивачем спосіб захисту не відповідає обсягу прав позивача, які у даному випадку надані йому вищенаведеними нормами чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а вимоги про стягнення сум повинні вирішуватись шляхом пред'явлення позову з наданням відповідних доказів щодо їх обґрунтованості.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачем у даній справі позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не вбачає підстав для скасування або зміни постанови суду першої інстанції, яким обставини в справі встановлені вірно, та порушень норм матеріального та процесуального закону не допущено.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 804/5464/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун