Справа № 369/1999/14-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року м. Київ К/800/45416/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року

у справі № 369/1999/14-а

за позовом ОСОБА_4

до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яким просив визнати дії протиправними, скасувати рішення та зобов'язати вчинити дії.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2014року у справі № 369/1999/14-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача подав до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу, в якому наголошував на відповідності судових рішень обставинам справи та вимогам законодавства України, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в попередньому судовому засіданні з врахуванням повноважень суду, встановлених частиною 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Лісниківської сільської ради з клопотанням та доданими до нього графічними матеріалами, щодо отримання безоплатно у власність без його погодження та виділення йому у власність земельної ділянки, орієнтовним розміром 0,10 га в межах села Лісники, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, та надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею до 0,10 га для індивідуального дачного будівництва в межах села Лісники, Києво-Святошинського району.

Розглянувши звернення ОСОБА_4 щодо передачі безоплатно у власність земельної ділянки без його погодження та виділення йому у власність земельної ділянки, орієнтовним розміром 0,10 га в межах с. Лісники, для індивідуального дачного будівництва, Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області рішенням 30 сесії 6 скликання № 215/22 від 12 листопада 2013 року відмовила у задоволенні клопотання в зв'язку з відсутністю у комунальній власності територіальної громади с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання: п. 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону.

Згідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

В клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Позивач звернувся до Лісниківської сільської ради клопотанням про отримання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га в межах с. Лісники, для індивідуального дачного будівництва, однак, рішенням Лісниківської сільської ради від 12 листопада 2013 року за № 215/22 ОСОБА_4 відмовлено в клопотанні про передачу безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею, 10 га в межах с. Лісники, для індивідуального дачного будівництва, з посиланням на те, що відповідно до попереднього Генерального плану вільних земельних ділянок у комунальній власності села за цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва немає, новий Генеральний план знаходиться на стадії розробки.

Згідно статті 38 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до статті 39 Земельного кодексу України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що використання земельної ділянки здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту.

Згідно довідки Лісниківської сільської ради від 01 липня 2014 року № 332 у комунальній власності територіальної громади с. Лісники Києво-Святошинського р-ну Київської обл. відсутні земельні ділянки, які у період жовтень 2013 року - червень 2014 року могли бути надані громадянам для індивідуального дачного будівництва.

Відповідачем надано документи, на підставі яких сесією сільради прийняте оспорюване позивачем рішення від 12 листопада 2013 року №215/22, а саме: посвідчені копії клопотання гр. ОСОБА_4 від 18 жовтня 2013 року в порядку статті 118 ЗК України про виділення йому у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, графічних матеріалів до указаного клопотання, договору доручення № 158/10/13-зд від 18 жовтня 2013 року та рішення XXX сесії Лісниківської сільради VI скликання від 12 листопада 2013 року № 215/22.

Крім того, при розгляді порушеного позивачем питання та при прийнятті у ньому рішення сільради від 12 листопада 2013 року № 215/22 відповідачем також використовувались дані Генерального плану с. Лісники, Києво-Святошинського р-ну, Київської обл., відсутність згідно якого земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва стверджується довідкою виконкому від 01 листопада 2014 року № 332.

За наведених норм права, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відмови в позові, оскільки подане клопотання позивача про отримання безоплатно у власність земельної ділянки відповідачем розглянуте в спосіб та порядок, передбачений чинним законодавством України, також в оскаржуваному рішенні Лісниківської сільської ради вказані підстави згідно яких клопотання позивача залишено без задоволення.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відмову в задоволенні позовних вимог із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням всіх обставин справи.

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права. Також відсутні підстави вважати, що цими судами допущені порушення норм процесуального права.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення судів попередній інстанцій підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі № 369/1999/14-а - залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді