Справа № 2а-1830/12/2670
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2015р. м. Київ К/9991/71059/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "ГРОС-АРТ" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ГРОС-АРТ" до Київської регіональної митниці про визнання протиправним та скасування рішення про визначення митної вартості товарів,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2012 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року, в позові товариства з обмеженою відповідальністю "ГРОС-АРТ" до Київської регіональної митниці про визнання протиправним та скасування рішення про визначення митної вартості товарів відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, між ТОВ «Грос-Арт» та «CHIN HUEI PLASTIC INDUSTRIAL JOINT STOCK COMPANI (DA NANG BRANCH)» (В'єтнам) 02 квітня 2011 року було укладено контракт , відповідно до якого «CHIN HUEI PLASTIC INDUSTRIAL JOINT STOCK COMPANI (DA NANG BRANCH)» (В'єтнам) здійснює на користь позивача поставку, який приймає товар на умовах СРТ Одеса/Іллічівськ відповідно до правил «Інкотермс» та здійснює оплату вартості на умовах передоплати.

Відповідно до умов вищевказаного контракту, 26 жовтня 2011 року позивачем ввезено на територію України обумовлений в контракті товар та подано до посту Київської регіональної митниці ВМД №100190000/2011/345703 від 26 жовтня 2011 року з визначенням вартості товару за ціною контракту, в якій товар задекларовано у митний режим «імпорт-40», а також подано до митного оформлення декларацію митної вартості за формою ДМВ-1 від 26 жовтня 2011 року №100190000/2011/345703 та відповідні товаросупровідні документи.

На підтвердження митної вартості товару позивачем надано відповідачу документи, які передбачені п.7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, затв.постановою КМ України від 20 жовтня 2006 року №1766.

Позивачем визначена митна вартість товару за ціною контракту, а саме 37 341, 00 дол. США, що у перерахунку на одиницю становить 2,2 дол. США.

У зв'язку з виникненням обґрунтованих сумнівів щодо задекларованої позивачем ціни товару, митний орган запропонував позивачу подати додаткові документи. Позивач був ознайомлений із переліком необхідних документів, про що свідчить відповідний напис з підписом представника, однак повний пакет документів позивачем подано не було.

Рішенням митного органу від 03 листопада 2011 року №100000006/2011/713657/2 було визначено митну вартість товару за 6 (резервним) методом.

Як вірно враховано судами попередніх інстанцій, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару митним органом.

Так, відповідно до ст. 1 Митного кодексу України, митна декларація - письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265 МК митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів вказує, що у разі незгоди митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналізуючи матеріали справи колегією суддів встановлено, що у митниці виникли обґрунтовані сумніви у достовірності заявленої митної вартості товару в зв'язку з чим і були витребувані додаткові документи, однак позивачем їх надано не було.

При цьому, обов'язок суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності подати додаткові документи на вимогу митного органу встановлений ч.2 ст. 264 Митного кодексу України, а також пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1766 від 20.12.2006р. За ст. 267 МК України перший метод визначення митної вартості може бути використаний лише за умови, якщо дані, заявлені декларантом, підтверджені документально та є достовірними.

У зв'язку з ненаданням позивачем додаткових документів, у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем. При визначенні митної вартості товару за шостим методом митниця діяла відповідно до вимог ст. 266 МК України та мотивувала позивачу неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товару.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в спірних правовідносинах митниця діяла в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ГРОС-АРТ" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: