Справа № 750/2892/15-а
Суддя: Карапута Л. В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/2892/15-а
Провадження № 2-а/750/283/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року м.Чернігова

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Карапути Л.В., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії дітям війни,-

в с т а н о в и в :

25 березня 2015 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену державну соціальну допомогу до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22 вересня 2010 року по 22 липня 2011 року.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач є дитиною війни та відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" їй щомісячно повинна підвищуватися пенсія на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Всупереч того, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені частиною 2 статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", не можуть бути обмежені чи скасовані іншими нормативно-правовими актами, розмір пенсії щомісячно протиправно не підвищувався на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у зазначений у позові період.

Також позивач у позові зазначила, що у березні 2011 року вона зверталася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Управління ПФУ в Деснянському районі м. Чернігова про поновлення її порушених прав. Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 11.05.2011 в адміністративній справі № 2-а/2506/6283/11 про стягнення з органу владних повноважень - УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова (нині правонаступник Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові) не отриманої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що позов пред'явлено до неналежного відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2011 року апеляційну скаргу позивача відхилено, а постанову суду першої інстанції залишено без змін.

З довідки секретаря судового засідання Київського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2011 року вбачається, що у зв'язку із відсутністю матеріально - технічного забезпечення та належного фінансування на відправку поштової кореспонденції, копії рішення за результатами розгляду справи сторонам не направлялися.

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що виходячи із завдань судочинства, закріплених у ст.2 КАС України суд повинен був поставити її до відому про можливість заміни відповідача на належного, або сам залучити у якості співвідповідача Головне управління ПФУ в Чернігівській області, чого зроблено не було.

Крім того, позивач у своїй позовній заяві вказує, що на час пред'явлення позову в березні 2011 року вона не була обізнана в тому, який орган їй виплачує пенсію чи УПФУ в м. Чернігові, чи Головне управління ПФУ в Чернігівській області, так як з пенсії на загальних підставах була переведена на пенсію у зв'язку з втратою годувальника - учасника війни відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Про те, що пенсія позивачу виплачувалася Головним управлінням ПФУ в Чернігівській області вона дізналася лише з постанови суду, проте суд відмовив у задоволенні позову через пред'явлення його його до неналежного відповідача, у зв'язку з чим позивач пропустила строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України для захисту порушених прав, а тому просила суд його поновити.

Статтею 52 КАС України передбачено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач копію остаточного судового рішення у справі №2-а/2506/6283/11 за її адміністративним позовом від 21.03.2011 року отримала лише 11.03.2015 року, бо воно на її адресу не направлялося у зв'язку з відсутністю належного фінансування, а тому ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.03.2015 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду за захистом порушеного права, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідач в установлений законом строк подав заперечення на позов.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо захисту порушеного права за період з 22.09.2010 року по 22.07.2011 року (враховуючи, що вона зверталася з позовом про захист порушеного права 21.03.2011 року до неналежного відповідача), підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", редакція якої діяла до 1 січня 2008 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачуються замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Суд не бере до уваги положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої вбачається, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячного підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як це передбачається статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. № 107 текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в такій редакції (набрала чинності з 01 січня 2008 року): "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 положення пункту 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. № 107 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Згідно частини 2 статті 152 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з прийняттям Конституційним Судом України 22.05.2008 року рішення №10-рп/2008, відновлено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у попередній редакції.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні цього спору, суд приходить до висновку, що при розрахунку соціальної державної допомоги, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", застосуванню підлягає розмір 30% мінімальної пенсії за віком, а не розмір, визначений постановою КМУ №530 від 28.05.2008 року, якою керувався відповідач.

Положення частини 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для обчислення інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії у розмірі відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 22.09.2010 року по 22.07.2011 року, визнавши при цьому неправомірними дії відповідача щодо виплати позивачу підвищення до пенсії за вказаний період у меншому розмірі, ніж встановлено законом, підлягають задоволенню.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" №3491, який набрав чинності 19.06.2011 року, прикінцеві положення доповнено п.4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини 3 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Вирішуючи питання про те, положення якого Закону підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин з прийняттям Закону №3491, суд зважає на наступне.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі від предмета правового регулювання. Немає також Закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. При наявності декількох законів, норми яких по - різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

На виконання вищевказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету" від 06.07.2011 року, якою встановлено інші розміри пенсійних виплат, в тому числі і дітям війни, яка набрала чинності 23.07.2011 року.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з прийняттям вищевказаних змін згідно Закону №3491, вимоги позивача підлягають задоволенню за період, зазначений позивачем у позовній заяві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 11, 94, 99, 100, 158 - 163, 183-2, 186 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

позовні вимоги задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі меншому, ніж встановлено ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 22.09.2010 р. по 22.07.2011 року - неправомірними.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її розміру як дитині війни згідно ч.1 ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 22 вересня 2010 року по 22 липня 2011 року і здійснити відповідні виплати на користь позивача за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів, які обчислюються з моменту отримання копії постанови.

Суддя Л.В. Карапута