Справа № 826/8345/13-а
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

01 квітня 2015 року м. Київ К/800/55564/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Шведа Е.Ю.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом Державної фінансової інспекції в місті Києві до Театрально-видовищного закладу культури «Київський академічний Молодий театр» про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2013 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року Державна фінансова інспекція в місті Києві звернулась до суду з вказаним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила зобов'язати Театрально-видовищний заклад культури «Київський академічний Молодий театр» виконати пункт 4 вимоги № 26-04-14-14/5021 від 11.04.2013.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в місті Києві, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У запереченні на касаційну скаргу Театрально-видовищний заклад культури «Київський академічний Молодий театр», посилаючись на законність судових рішень, просить залишити їх без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 28.03.2013 за результатом ревізії фінансово-господарської діяльності Театрально-видовищного закладу культури «Київський академічний Молодий театр» за період з 01.06.2011 по 31.12.2012, відповідачем складено акт № 04-30/686, у якому зафіксовано, зокрема, що в порушення вимог п.п. 9-11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 237 від 08.10.1999, не проводилася класифікація дебіторської заборгованості за строками її непогашення із встановленням коефіцієнта сумнівності для кожної групи, не створено резерву сумнівних боргів та, як наслідок, в липні 2012 року списано дебіторську заборгованість зі строком позовної давності без проведення позовної роботи по її стягненню з боржників, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 16,25 тис. грн.

На цій підставі Державною фінансовою інспекцією в місті Києві складено вимогу № 26-04-14-14/5021 від 11.04.2013, у пункті 4 якої від відповідача вимагалось вжити заходів по відшкодуванню дебіторської заборгованості у розмірі 16,25 тис. грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій посилались на відсутність правових механізмів для виконання пункту 4 вимоги Державна фінансова інспекція в місті Києві № 26-04-14-14/5021 від 11.04.2013

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з мотивами судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог, за яких він прийшов до вказаного висновку, з огляду на наступне.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній фінансовій інспекції надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За результатами аналізу наведених положень колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимогу, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення (повернення коштів).

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом заявлення позову до підконтрольної установи про виконання вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог, проте з інших викладених судом касаційної інстанції вище підстав.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в місті Києві відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2013 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: